Номер провадження: 22-ц/813/2192/26 
Справа № 522/7233/23
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М., 
переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цвігун Андрій Вікторович, на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Уютна 10» про скасування рішення державного реєстратора, усунення перешкод у користуванні майном, зобов?язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будинок Версе» (передня назва «Уютна 10») звернулись до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Уютна 10» про скасування рішення державного реєстратора, усунення перешкод у користуванні майном та зобов?язання вчинити дії.
16 січня 2025 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_2 та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Уютна 10» задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 та Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Уютна 10» перешкоди у користуванні приміщенням сараю, позначеного на загальному плані будинку літерою Д, площею 31,5 кв.м, що належить до будинку АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинної прибудови до належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 ).
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1073, 60 грн та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Уютна 10» судовий збір за подання позову в розмірі 2 684 грн.
11 березня 2025 року додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, 09 квітня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цвігун Андрій Вікторович, подав апеляційну скаргу в якій просить суд додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що у зв`язку із розглядом справи відповідачем було понесено витрати на правову допомогу в розмірі 32 000 грн. Скаржник вважає, що так як судом першої інстанції було задоволено лише одну позовну вимогу, то з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, а саме витрати на правову допомогу під час розгляду справи.
В судове засідання, призначене на 18 березня 2026 року об 09:00 год сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, наявними в матеріалах справи (а.с. 211-213).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Згідно положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає, а подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Так, судом встановлено, що 23 січня 2025 року адвокат відповідача ОСОБА_1 , який представляв інтереси відповідача, подав заяву про стягнення з ОСОБА_2 , ОСББ «Будинок Версе» витрат, понесених ОСОБА_1 на правову допомогу розмірі 32 000 грн, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
03 березня 2025 адвокат позивача, третьої особи подав заперечення на заяву відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просив залишити заяву без розгляду, оскільки до закінчення судових дебатів у справі сторона не зробила про це відповідну заяву, крім того, розмір витрат є не співмірним.
Однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. До витрат, що пов`язані з розглядом справи, відносяться витрати на правничу допомогу.
Стаття 141 ЦПК України визначає засади розподілу судових витрат між сторонами, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тобто, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Наведені норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом (постанова ВС від 02.02.2024 у справі №910/9714/22).
Отже, у разі часткового задоволення позовних вимог, за умови, що позовні вимоги заявлені позивачем окремо до кожного з декількох відповідачів, право на відшкодування з позивача судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог має лише той з відповідачів щодо в якого у задоволенні позовних вимог було відмовлено. 
Слід зауважити, що судом першої інстанції було задоволено вимоги до ОСОБА_1 , а саме зобов`язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 та Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Уютна 10» перешкоди у користуванні приміщенням сараю, позначеного на загальному плані будинку літерою Д, площею 31,5 кв.м., що належить до будинку АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинної прибудови до належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 ).
Отже, було відмовлено лише в частині щодо скасування державної реєстрації права власності.
Апеляційний суд вважає вірними висновки щодо того, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2025 року позов ОСОБА_2 та позов ОСББ «Будинок Версе» задоволено частково, відмовлено лише у задоволенні позовних вимог до відповідача Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, а вимоги до відповідача ОСОБА_1 задоволено повністю.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що компенсація витрат на правничу допомогу не є автоматичною. Навіть якщо суд ухвалює рішення на користь сторони, він може частково або повністю відмовити у відшкодуванні.
Європейський суд з прав людини також підкреслює, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв: реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (справа East/west Alliance Limited проти України).
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
За таких обставин, доводи наведені у апеляційній скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення та трактування норм права на власний розсуд.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши вимоги заяви, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого, законного та справедливого висновку про задоволення вимог заяви.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цвігун Андрій Вікторович - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 18 березня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда