ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 932/4622/22
провадження № 61-12943св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товаристваКомерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2024 року 
у складі судді Кудрявцевої Т. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 09 вересня 2025 рокуу складі колегії суддів: Новікової Г. В., Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
1. У серпні 2022 року     ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання кредитного та іпотечного договорів припиненими, виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
2. На обґрунтування позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . 
3. Після відкриття спадкової справи 16 липня 2021 року ОСОБА_1 стало відомо про існування рішення Бабушкінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року у цивільній справі №932/1874/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
4. Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його 
в апеляційному порядку.
5. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
6. Зауважує, що АТ КБ «ПриватБанк» було достовірно відомо про смерть позичальника - ОСОБА_3 , починаючи з 27 вересня 2021 року. 
7. Про факт відкриття спадщини після померлого батька ОСОБА_1 повідомив банк у змісті апеляційної скарги на рішення Бабушкінського районного суду 
м. Дніпропетровська у справі №932/1874/20 із наданням підтверджуючих документів. 
8. Вважав, що строк для пред`явлення вимоги до спадкоємця у відповідача сплив 28 березня 2022 року і саме із вказаної дати основне зобов`язання за кредитним договором є припиненим, при цьому вказував, що іпотека, як похідне зобов`язання, припинилося автоматично після припинення основного зобов`язання.
9. З урахуванням вищевказаного ОСОБА_1 просив суд: 
- визнати припиненим кредитний договір №106062 від 21 вересня 2006 року, укладений між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 ; 
- визнати припиненим договір іпотеки №062-1 від 21 вересня 2006 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т. Є. за реєстровим №1850; 
- виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 3770504, зареєстрований 22 вересня 2006 року щодо нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору іпотеки №062-1 від 21 вересня 
2006 року; 
- виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону на нерухоме майно №3766874, зареєстрований 21 вересня 2006 року щодо нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору іпотеки №062-1 від 21 вересня 2006 року.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
10. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 03 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
11. Визнано припиненим кредитний договір №106062 від 21 вересня 2006 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 .
12. Визнано припиненим договір іпотеки №062-1 від 21 вересня 2006 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. за реєстровим №1850.
Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 3770504, зареєстрований 22 вересня 2006 року щодо нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору іпотеки №062-1 від 21 вересня 
2006 року.
Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону на нерухоме майно №3766874, зареєстрований 21 вересня 2006 року щодо нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору іпотеки № 062-1 від 21 вересня 2006 року.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 969,60 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.
13. Задовольняючи позовні вимоги, районний суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті батька - ОСОБА_3 та не знав про існування укладених між батьком і АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору № 106062 від 21 вересня 2006 року та договору іпотеки № 062-1 від 21 вересня 2006 року.
14. У зв`язку із цим ОСОБА_1 , як спадкоємець, належним чином повідомив кредитора - АТ КБ «ПриватБанк» - про смерть боржника під час оскарження рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 
2021 року.
15. Водночас у встановлений статтею 1281 ЦК України строк АТ КБ «ПриватБанк» як кредитор не пред`явив вимог до ОСОБА_1 як до спадкоємця, 
а відтак втратив право вимоги як за основним, так і за додатковим зобов`язанням.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
16. У жовтні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2025 рокуу вказаній справі.
17. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзива на касаційну скаргу.
18. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 березня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
19. У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк»просить скасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
20. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі № 916/617/17 (пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України).
21. На переконання АТ КБ «ПриватБанк», суди попередніх інстанцій помилково обрахували строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, оскільки такий строк відраховується з моменту одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, а не з дня, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини.
22. Таким чином, суди попередніх інстанцій помилково ототожнили поняття «відкриття спадщини» та «одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину», а тому неправильно визначили початок перебігу шестимісячного строку для пред`явлення кредитором спадкодавця своїх вимог до спадкоємців.
23. У зв`язку із тим, що позивач не отримав свідоцтво про право на спадщину, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що ним не порушені строки, визначені змістом 
статті 1281 ЦК України. Більше того позивач як спадкоємець щодо майна померлого ніяких повідомлень до АТ КБ «ПриватБанк» як кредитора не направляв.
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
24. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 вересня 2006 року між ОСОБА_3 , який є батьком позивача, та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір №106062. 
25. Відповідно до договору поруки № 062-2 від 21 вересня 2006 року поручителем за кредитним договором виступив ОСОБА_2 .
26. У забезпечення виконання умов кредитного договору 21 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № 062-1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Орловою Т. Є., зареєстрований в реєстрі за № 1850. 
27. Відповідно до пункту 7 договору іпотеки в забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором Іпотекодавець надав 
в іпотеку належне йому майно на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04 травня 1994 року, виданим Виконкомом міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження №2/1218-94 
від 04 травня 1994 року та зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації за №6п-138, договором купівлі-продажу частини квартири, посвідченим 05 серпня 2006 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Василенко В. М. за р. №7203 та зареєстрованим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» згідно з витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №11484516 від 09 серпня 2006 року (реєстраційний №15537017) та передається 
в іпотеку згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №11511551 від 11 серпня 2006 року, виданим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (реєстраційний №15537017). Майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
28. На підставі договору іпотеки № 062-1 від 21 вересня 2006 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про іпотеку № 3770504, зареєстрований 22 вересня 2006 року щодо нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про заборону на нерухоме майно №3766874, зареєстрований 21 вересня 2006 року щодо нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: 
АДРЕСА_2 .
29. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
30. Після смерті ОСОБА_1 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .
31. 16 липня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С. А. за заявою ОСОБА_1 відкрито спадкову справу №67988551 після смерті ОСОБА_3 .
32. Водночас судами встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року у цивільній справі №932/1874/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь 
АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №106062 
від 21 вересня 2006 року в розмірі 16 700,00 дол. США (заборгованість за тілом кредиту), що за курсом відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 21 грудня 2019 року складає 389 444,00 грн. Вирішено питання про розподіл судового збору.
33. Не погоджуючись із вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , як правонаступник ОСОБА_3 , оскаржив його в апеляційному порядку.
34. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».
35. Зі змісту матеріалів цивільної справи №932/1874/20 судом першої інстанції встановлено, що до апеляційної скарги на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №932/1874/20 ОСОБА_1 додав копії документів, що підтверджували факт смерті боржника ОСОБА_3 , а саме копію свідоцтва про смерть та копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. 
36. АТ КБ «ПриватБанк» копію апеляційної скарги з додатками отримало засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 27 вересня 2021 року, наявним у матеріалах цивільної справи №932/1874/20. 
37. Також районним судом встановлено, що при апеляційному перегляді справи АТ КБ «ПриватБанк» надавало відзив на апеляційну скаргу, який міститься 
в матеріалах справи.
38. За інформацією приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С. А. від 05 серпня 2022 року, наданою на запит представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З моменту відкриття спадкової справи та по день формування відповіді претензія кредитора щодо невиконаних боргових зобов`язань спадкодавця не надходила.
39. Претензія АТ КБ «ПриватБанк» в порядку статті 1281 ЦК України надійшла до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу 
Кононенко С. А. 24 січня 2023 року.
Позиція Верховного Суду
40. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
41. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
42. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
43. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
44. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
45. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
46. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що доводи останньої зводяться до тверджень заявника щодо неправильного обрахунку судом строку, визначеного змістом статті 1281 ЦК України, тому, з врахуванням меж касаційного оскарження, суд перевіряє лише дотримання порядку обчислення строків пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємця.
47. На переконання АТ КБ «ПриватБанк», перебіг останнього, враховуючи неотримання позивачем свідоцтва про право на спадщину, не почався, а відтак відсутні підстави для визнання припиненим як основного зобов`язання, так 
і похідного від нього.
48. Водночас такі доводи заявника не заслуговують на увагу з огляду на таке.
49. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
50. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства 
є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
51. У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
52. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
53. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
54. Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
55. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
56. Згідно зі змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
57. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
58. Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
59. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.
60. У статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається 
у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
61. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.
62. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
63. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).
64. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється 
у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
65. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
66. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
67. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, 
а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
68. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, 
у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
69. Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
70. Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
71. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
72. Відповідно до змісту статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті позичальника) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
73. Відтак, враховуючи зміст вищезгаданої норми, підставою для застосування положень частини четвертої статті 1281 ЦК України, яка передбачає позбавлення кредитора спадкодавця права вимоги до спадкоємців, є недотримання визначених у частинах другій і третій цієї статті строків пред`явлення вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину.
74. При цьому особливого значення набуває визначення початкового моменту, з якого має обчислюватися передбачений приписами частини другої 
статті 1281 ЦК України присічний (шестимісячний) строк на пред`явлення своїх вимог кредитором до спадкоємців боржника.
75. Враховуючи зміст частини другої статті 1281 ЦК України обов`язковими умовами для початку обчислення шестимісячного строку, у межах якого кредитор може реалізувати своє суб`єктивне право та пред`явити вимоги, є:
- обізнаність кредитора про факт відкриття спадщини (отримання кредитором повідомлення від спадкоємців боржника; кредитор в інший спосіб дізнався або міг дізнатися про цей факт);
- обізнаність кредитора про спадкоємців, які прийняли спадщину (отримання кредитором повідомлення від таких осіб; відповідь нотаріуса на запит суду про коло спадкоємців, які прийняли спадщину; ознайомлення із документами про право на спадщину тощо).
76. Відтак, з урахуванням визначених у змісті частини другої та третьої 
статті 1281 ЦК України правил варто зробити висновок, що кредитор може фактично звернутися до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, лише 
у тому випадку, коли йому відомо коло таких осіб (постанова Верховного Суду 
від 21 травня 2025 рокуу справі № 705/2977/24(провадження № 61-15362св24)).
77. Як зауважено Верховним Судом у змісті постанови від 08 березня 2023 рок у справі № 669/446/17 (провадження № 61-8415св21), у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, правовідносини, що виникли між кредитодавцем та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку 
статті 1282 ЦК України. Під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; у разі дотримання кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); у разі доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
78. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14 (провадження № 14-12цс24) наголосила, що кредитор може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, відповідно до вимог статті 1281 ЦК України в один із таких способів: (1) безпосередньо спадкоємцю; (2) опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України - через консульську установу). Сплив строків, визначених статтею 1281 ЦК України, має своїм наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже й неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Отже, під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах.
79. У постанові Верховного Суду від 25 грудня 2024 року у справі № 704/102/22 (провадження № 61-1766св24) зазначено, що встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника. Разом із тим, необхідно враховувати, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики включаються до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, 
а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.
80. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 вересня 2021 року 
АТ КБ «ПриватБанк» отримало засобами поштового зв`язку копію апеляційної скарги спадкоємця ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2021 року у справі № 932/1874/20, до якої було додано копії документів, що підтверджували факт смерті боржника 
ОСОБА_3 , а саме копію свідоцтва про смерть та копію витягу про реєстрацію 
в спадковому реєстрі. АТ КБ «ПриватБанк» по даній справі надавався відзив на апеляційну скаргу.
81. З урахуванням вищезазначеного суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо про смерть боржника та про прийняття спадщини відповідачем 27 вересня 2021 року.
82. Відтак перебіг шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України для пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, 
у спірних правовідносинах розпочався з дня, коли банку стало відомо про відкриття спадщини, тобто з дня ознайомлення зі змістом апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами.
83. Зазначений підхід щодо початку перебігу строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців узгоджується з висновками, викладеними 
у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 638/1046/14-ц (провадження № 14-12цс24), що, своєю чергою, свідчить про те, що висновки судів попередніх інстанцій щодо пропуску банком строку для пред`явлення вимог до спадкоємця, у зв`язку з чим він втратив право вимоги до відповідача, а кредитний договір вважається припиненим, як і іпотека як похідне зобов`язання, не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.
84. Більше того, колегія суддів зауважує, що посилання банку на неотримання позивачем свідоцтва про право на спадщину є неспроможними, оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, що, своєю чергою, узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у змісті постанови від 08 жовтня 2025 рокуу справі № 175/1976/23 (провадження № 61-8174св25).
85. Відтак доводи касаційної скарги щодо неправильного обчислення перебігу строків, визначених змістом статті 1281 ЦК України, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.
86. Підсумовуючи, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
87. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
88. Колегією суддів враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain», серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
89. ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» («Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236)).
90. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують 
у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України (Pronina v. Ukraine, заява № 63566/00, § 23)). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
91. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
92. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
93. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій щодо втрати банком права вимоги за кредитним договором у зв`язку із пропуском строку для пред`явлення вимог до спадкоємця, а також вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій щодо початку перебігу такого строку, а відтак вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»залишити без задоволення.
2. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Сердюк   В. В. Шипович