ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

31 березня 2026 року 	Справа № 160/34174/24  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Ніколайчук С.В. 	 	
за участі секретаря судового засідання	Беседі Г.Р.	 	
за участі: 	 	 	
позивача представник позивача  представник відповідача 	Шулятьєва О.Р. не з`явився ( повідомлений належним чином) ОСОБА_1  	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи “Дніпровська виправна колонія (№89)” (Україна, 49102, місто Дніпро, вулиця Данила Галицького, будинок 1, код ЄДРПОУ 08562909) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

26 грудня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи “Дніпровська виправна колонія (№89)”, у якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.06.2025, просить:
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача: державна установа Дніпровська виправна колонія (№89)» (код ЄДРПОУ 08562909), яка полягає у незабезпеченні позивача збалансованою їжею що призвело до позбавленні позивана ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права на гідне життя, яке обумовлене можливістю вживати якісну збалансовану їжу згідно із встановлених законодавством норм;
2) визнати протиправною бездіяльність відповідача: державна установа (Дніпровська виправна колонія (№89)» (код ЄДРПОУ 08562909), яка полягає у незабезпеченні позивача цигарками та сірниками згідно встановлених норм забезпечення, що призвело до фізичних та психологічних страждань позивача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та права на гідне життя, яке обумовлене можливістю палити цигарки з використанням сірників для забезпечення організму нікотиновою кислотою при палінні;
3) визнати протиправними бездіяльність та дії відповідача: державна установа Дніпровська виправна колонія (№89)» (код ЄДРПОУ 08562909), яка полягала у незабезпеченні позивача збалансованою їжею та цигарками і сірниками та якими було примушено позивача шляхом жебратства випрошувати у своїх рідних та знайомих надсилати позивачу у посилках необхідні продукти харчування та цигарки і сірники, що призвело до приниження гідності людини та призвело до завдання моральної шкоди.
4) стягнути з відповідача: державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» (код ЄДРПОУ 08562909) на користь позивача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 1640000,01 грн, яка складається з наступного:
- моральна шкода за порушення права позивача на забезпечення збалансованою їжею та права на гідне життя, яке обумовлене можливістю вживати збалансовану їжу згідно встановлених норм завдану цими порушеннями моральну шкоду в розмірі 546666,67 грн;
- моральна шкода за порушення права позивача на забезпечення цигарками та сірниками згідно встановлених норм забезпечення і права на мати гідне життя, яке обумовлене можливістю задовольняти стійку залежність від тютюнопаління для гідного життя в розмірі 546666,67 грн;
- моральна шкода за протиправні бездіяльність та дії, які призвели до примушення позивача шляхом жебратства випрошувати у своїх рідних та знайомих надсилати позивачу у посилках необхідних але ненаданих позивачу цигарок і сірників та продуктів харчування для збалансування їжи, що призвело до приниження гідності людини та призвело до завдання моральної шкоди у розмірі 546 666,67 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач: ДУ«ДВК (№89)» своїми діями та бездіяльністю систематично і на постійній основі включно до 25.12.2023 порушував право позивача бути соціально захищеним шляхом забезпечення збалансованою їжею, цигарками та сірниками при тому, що мені за весь час перебування під вартою не надали жодної можливості мати оплачувану працю та заробляти гроші на їжу, цигарки та сірники.
Включно до 25.12.2023 відповідач ДУ «ДВК (№89)», в супереч передбаченим нормами харчування ( асортимент, кількость та якість), які встановлені Постановою № 336 від 16.06.1992, позивача годували скудною та одноманітною їжею та не надавали цигарки та сірники. В раціоні були лише перловка, макарони, пшениця і пшоно, які були приготовані з прогнилими морквою, цибулею, капустою та буряком.
В раціоні харчування були відсутні м`ясо, риба, сонячна олія, жири тваринні топлені, маргарин, сахар, чай, томатна паста та салати зі свіжих або варених чи консервованих овочів. Картопля надавалась в дуже маленький кількості (100-120 грамів) і вона була присутня лише іноді в супах. Такі крупи як вівсянка, рис, гречка, горох та бобові взагалі не надавались ніколи. Видачу цигарок та сірників почали з 2017 року поступово зменшувати і у 2020 перестали взагалі видавати.
Незабезпечення збалансованою їжею та цигарками і сірниками є порушення статті з Європейської Конвенції порушення Європейських пенітенціарних правил, які є частиною Українського законодавства, і є катуванням згідно сталевою практикою Європейського Суду і перебування при таких умовах завдає шкоди психологічному та фізичному здоров`ю.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 03 лютого 2025 року суд передав на розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська адміністративну справу № 160/34174/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року суд направив за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (49000, м. Дніпро, вул. Академіка Чекмарьова, буд. 5) адміністративну справу № 160/34174/24.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.05.2025 року справу розподіллено судді Ніколайчук С.В. та передано на розгляд 28.05.2025 року.
Ухвалою від 14 липня 2025 року суд вирішив подальший розгляд справи № 160/34174/24 за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 29 липня 2025 року 12-00 год.
16.06.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, де не погоджується з позовними вимогами позивача. В обґрунтування своєї позиції відповідач вказав, що згідно з меню-розкладками продуктів харчування, що закладаються в котел на одну особу на добу за нормою № 4А в державній установі "Дніпровська виправна колонія (№89)" засудженим, як передбачено Постановою Кабінету Міністрів України № 336 від 16.06.1992 року, для норми харчування № 4А, з урахуванням норм заміни, надаються в належній кількості продукти харчування для приготування страв відповідно меню-розкладок. Заміна одних продуктів харчування на інші відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 336 від 16.06.1992 року. М`ясо, жири, риба, овочі, картопля, соління, макаронні вироби, крупи, олія, цукор та інші продукти харчування видаються у повному обсязі. 
До продуктового складу продукти харчування приймаються, обов`язково з сертифікатами якості, гігієнічними висновками, комісійно. Зокрема за нормою № 4А засуджений ОСОБА_2 отримує 40г м`яса та 100г риби, що входять за меню – розкладкою до складу других страв. Фрукти за даною нормою не передбачено. Овочі входять до складу перших та других страв, а також у вигляді салатів видаються щоденно. З наведеного можна зробити висновок, що дії відповідача щодо забезпечення продуктами харчування позивача та інших засуджених, здійснювалось згідно чинного законодавства та є правомірними. 
Примітка до зазначеної Норми №4 Постанови 336 наголошувала, що для засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки та арештних домах, які палять і забезпечуються харчовими продуктами за нормою № 4, видається 6 цигарок VI класу на добу (на одну особу). В свою чергу, Додаток 2 Постанови 336 не передбачає заміну цигарок VI класу на будь-який інший клас. Згідно з Законом України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» (в редакції Закону № 1978-IX від 16.12.2021) запроваджено заборону щодо виробництва цигарок, у яких показники вмісту в диму однієї цигарки перевищують: нікотину – 1,0 мг, смоли – 10 мг, моноксиду вуглицю – 10 мг. В цигарках VI класу ці показники ще вищі, тому даний клас цигарок відсутній. На теперішній час абзац п`ятий Норми № 4 взагалі виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2025 №239 «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 16 червня 1992 р. № 336», тому доводи позивача у ненаданні йому цигарок згідно законодавства є не обґрунтованими та безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Так як, це все спростовується наданими доказами державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)».
Також в додатках до позовної заяви та й у самій позовній заяві відсутні будь-які докази на підтвердження чи факту спричинення моральної шкоди, чи причинно-наслідкового зв`язку між діями державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89 та спричиненням моральної шкоди, а також не надано жодних доказів завдання позивачу фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи (виписки з історії хвороби, дані медичного обстеження, докази втрати репутації тощо), а тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити.
Отже, на підставі вищевикладеного вважає, що Державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)" діяла повністю на підставі чинного законодавства та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є не обґрунтованими та безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.
04.07.2026 року позивач подав відповідь на відзив, де вказав, що відповідач ,окрім як посилання на Постанову Кабінету Міністрів України № 336 від 16.06.1992 не надає жодного доказу у вигляді документів, підтверджуючих надання якісних круп, овочів, маргарину, цукру та інших продуктів харчування позивачу .
Також відповідач не надав доказів про отримання санітарно-гігієнічних вимог при приготуванні та роздачі цієї неякісної їжі , яка приготовувалась з прогнилих овочами.
Також є неправдивою та без доказова інформація отримання позивачем цигарок або те, що позивач перестав палити.
Суд переніс розгляд справи на 02.09.2025, 16.09.2025, 06.10.2025, 20.10.2025, 06.11.2025, 25.11.2025.
Ухвалою від 25 листопада 2025 року суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі № 160/30712/25 та розпочати розгляд справи по суті. Призначив розгляд справи по суті у судовому засіданні на 18 грудня 2025 року о 14: 30 год.
Суд переніс розгляд справи на 22.01.2026, 17.02.2026, 10.03.2026, 31.03.2026.
Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 до довічного позбавлення волі.
Згідно із довідками № 5-493 від 25.10.2024 (додаток № 3) та довідки № 615 від 09.12.2024 (додаток № 4), які надані адміністрацією ДУ«ВУВП (№11)» ОСОБА_2 перебуває під вартою 05.08.2001, якого засуджено 15.04.2002 до довічного позбавлення волі, до ДУ «ВУВ (№11)» прибув 02.02.2024 з ДУ«ДВК (№89)» та утримувається на день подання позовної заяви. 
Позивач вказує, що відповідач ДУ«ДВК (№89)» своїми діями та бездіяльністю систематично і на постійній основі включно до 25.12.2023 порушував його право бути соціально захищеним шляхом забезпечення збалансованою їжею, цигарками та сірниками при тому, що за весь час перебування під вартою не надали жодної можливості мати оплачувану працю та заробляти гроші на їжу, цигарки та сірники.
Предметом розгляду позовної заяви є виникнення спору між ОСОБА_2 та відповідачем: ДУ«ДВК (№89)», який полягає у оскарженні прийнятих рішень, дій та бездіяльності відповідача: ДУ «ДВК(№89)», які полягають у незабезпеченні позивача збалансованою їжею, цигарками та сірниками згідно із встановлених норм Постановою Кабінету Міністрів України № 336 від 16.06.1992, що відбувалось в наслідок виконання неналежним чином своїх службових та посадових обов`язків працівниками відповідача: ДУ«ДВК (№89)», чим було завдано ОСОБА_2 моральну шкоду та шкоду фізичному та психологічному здоров`ю позивача.
Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідачів, викладених в відзивах на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Частиною 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі - КВК України) встановлено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Згідно зі ст.2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частинами 1-2 статті 7 КВК України передбачено, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Статтею 8 КВК України визначено основні права засуджених, зокрема мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України:
- на гуманне ставлення до них та на повагу їх людської гідності; засуджені не повинні підлягати жорстокому, нелюдському або такому, що принижує їх гідність, поводженню. Заходи впливу можуть застосовуватися до засуджених виключно на підставі закону; засуджені не можуть бути піддані медичним або іншим подібним дослідженням незалежно від їх згоди;
- звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань. Відповідні звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому видається талон-підтвердження. Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату.
Наведеним нормам ч.1 ст.8 КВК України кореспондують приписи ч.1 ст.107 КВК України, якою передбачено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, зокрема, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України: подавати пропозиції, заяви і скарги в усній чи письмовій формі від свого імені.
Норми харчування осіб, позбавлених волі, встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 115 КВК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 151 КВК України на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.
При цьому ч.1 ст.18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів зобов`язані, зокрема:
- забезпечувати дотримання прав людини і громадянина, реалізацію законних прав та інтересів засуджених і осіб, узятих під варту, вимог законодавства щодо виконання і відбування кримінальних покарань;
- забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом;
- припиняти адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений законодавством порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань;
- запобігати вчиненню кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків в органах і установах виконання покарань та слідчих ізоляторах; приймати і реєструвати заяви та повідомлення про кримінальні правопорушення і події, своєчасно приймати щодо них рішення.
Стосовно доводів позивача, що включно до 25.12.2023 відповідач: ДУ «ДВК(№89)», в супереч передбаченими нормами харчування (асортимент, кількість та якість), які встановлені Постановою № 336 від 16.06.1992, його годував скудною та одноманітною їжею та не надавав цигарки та сірники. В раціоні були лише перловка, макарони, пшениця і пшоно, які були приготовані з прогнилими морквою, цибулею, капустою та буряком, суд встановив таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.1992 № 336 "Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально - виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках - розподільниках та інших приймальниках Національної поліції" (далі - Постанови №336) затверджено норми харчування, норми заміни продуктів харчування та порядок їх застосування щодо осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції.
Постановою № 336 затверджено:
- норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції, згідно з додатком 1;
- норми заміни продуктів харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції, згідно з додатком 2;
- порядок застосування норм харчування та норм заміни продуктів харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції, згідно з додатком 3.
Додатком №1 Постанови №336 встановлено, що засуджені, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки та арештних домах, забезпечуються харчуванням за нормою №4А (загальна норма). 
В додатку №1 до Постанови №336 зазначено, що засудженим, які палять і забезпечуються продуктами харчування за нормою №4, видається 6 цигарок VI класу на добу та 3 коробки сірників на місяць (на одну особу).
Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що засудженим, які палять та тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки та арештних домах видається 6 цигарок VI класу на добу та 3 коробки сірників на місяць (на одну особу).
Відповідач вказує, що згідно з меню-розкладками продуктів харчування, що закладаються в котел на одну особу на добу за нормою № 4А в державній установі "Дніпровська виправна колонія (№89)" засудженим, як передбачено Постановою Кабінету Міністрів України № 336 від 16.06.1992 року, для норми харчування № 4А, з урахуванням норм заміни, надаються в належній кількості продукти харчування для приготування страв відповідно меню-розкладок. 
Постановою Кабінету Міністрів України № 336 від 16.06.1992 року передбачено заміна одних продуктів харчування на інші. М`ясо, жири, риба, овочі, картопля, соління, макаронні вироби, крупи, олія, цукор та інші продукти харчування видаються у повному обсязі. До продуктового складу продукти харчування приймаються, обов`язково з сертифікатами якості, гігієнічними висновками, комісійно.
Закупівля продуктів харчування для засуджених в Україні здійснюється через тендери (публічні закупівлі) відповідно до Закону "Про публічні закупівлі" та норм, затверджених Кабміном. Установи виконання покарань проводять відкриті торги для забезпечення триразового гарячого харчування згідно з затвердженими нормами
Відповідно до статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими. Кошторис - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.
Відтак Державна установа “Дніпровська виправна колонія (№89)”, яка є бюджетною установою, діяла на підставі відповідних затверджених кошторисів, якими не передбачено фінансування видатків за відсутність відповідних коштів для придбання певних товарів, забезпечення якими засуджених, в тому числі позивача, передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.1992 року №336 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках - розподільниках та інших приймальниках Національної поліції».
Таким чином, відсутність передбаченого відповідним чином фінансування зі сторони центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, виключає існування протиправних дій (бездіяльності) зі сторони відповідача та унеможливлює виконання ним відповідного обов`язку щодо забезпечення позивача в належній кількості продуктів харчування для приготування страв згідно із меню-розкладкою.
Згідно із чинним законодавством за нормою № 4А засуджений ОСОБА_2 повинен отримувати 40г м`яса та 100 г риби, що входять за меню – розкладкою до складу других страв. Фрукти за даною нормою не передбачено. Овочі входять до складу перших та других страв, а також у вигляді салатів видаються щоденно.
Позивач не надає доказів, що харчування, яке він отримував зв спірний період було незбалансованим, не відповідало сертифікатам якості або гігієнічним висновкам, або надавалось не у належній кількості.
Таким чином, матеріали справи не містять доказів, що харчування позивача не відповідало вимогам Постанови №336 та порушувало його права на належне харчування в цій частині.
Стосовно позиції позивача, що їжа є скудною та одноманітною, не відповідає санітарним нормам, то, на думку суду, це є його суб`єктивна оцінка, оскільки вона базується на особистому сприйнятті.
Крім того, як встановив суд та не заперечується й самим відповідачем, позивачу, який забезпечувався в указаний нижче період харчуванням за нормою № 4, не видавалися цигарки та сірники.
Обґрунтовуючи невидачу позивачу протягом спірного періоду цигарок та сірників, відповідач вказав, що примітка до Норми №4 Постанови 336 передбачає, що для засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки та арештних домах, які палять і забезпечуються харчовими продуктами за нормою № 4, видається 6 цигарок VI класу на добу (на одну особу). В свою чергу, Додаток 2 Постанови 336 не передбачає заміну цигарок VI класу на будь-який інший клас. Згідно з Законом України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» (в редакції Закону № 1978-IX від 16.12.2021) запроваджено заборону щодо виробництва цигарок, у яких показники вмісту в диму однієї цигарки перевищують: нікотину – 1,0 мг, смоли – 10 мг, моноксиду вуглицю – 10 мг. В цигарках VI класу ці показники ще вищі, тому даний клас цигарок відсутній. На теперішній час абзац п`ятий Норми № 4 взагалі виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2025 №239 «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 16 червня 1992 р. № 336».
Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що засудженим, які палять та тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки та арештних домах видається 6 цигарок VI класу на добу та 3 коробки сірників на місяць (на одну особу), проте причиною невидачі позивачеві цигарок та сірників відповідно до Постанови №336 було те, що певний клас цигарок відсутній.
В обгрунтування своєї позиції про порушення своїх прав позивач надає як доказ відповіді на звернення до іноземних органів влади, однак суд не може вважати їх належними доказами про порушення прав позивача у цій справі, оскільки відсутні докази проведення службового розслідування або притягнення до відповідальності посадових осіб відповідача за наслідками розгляду таких звернень.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердив доводи позивача, що їх годували скудною та одноманітною їжею. Також свідок в судовому засіданні пояснив, що від чаю з цукром він відмовлявся, бо він йому не подобається. Стосовно видачі цигарок і сирників свідок пояснити не зміг, оскільки йому їх не видавали за відсутності такої потреби.
Суд вказує, що позивач також заявляв клопотання про допит свідка ОСОБА_4 , проте за технічної неможливості зі сторони кримінально-виконавчої установи закритого типу доставити свідка до зали суду, у суду була відсутня можливість здійснити допит цього свідка, що підтверджується матеріалами справи.
За такого підходу до вирішення спірних правовідносин суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди в розмірі 1640000,01 грн, суд зазначає про таке.
Моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.
Пунктом 5 цієї постанови визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з`ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З`ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Аналогічні правові висновки зробив Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2018 року у справі №826/23650/15, постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 675/519/17.
Сам по собі факт неналежної якості харчування, як і відсутність забезпечення тютюновими виробами особи, засудженої до довічного позбавлення волі, можуть бути підствою для констатації моральної шкодим лише за умови доведення їх істотного, тривалого та негативного впливу на фізичний або психоемоційний стан особи, чого у даному випадку не встановлено.
Беручи до уваги те, що позивач не довів та не надав суду відповідних доказів завдання йому моральної шкоди, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині вимог.
При прийнятті рішення суд погоджується та враховує позиції ЄСПЛ, на які посилався позивач під час судового розгляду справи, однак в даному випадку вони не застосовуються, оскільки не має встановлення самого порушення прав позивача суб`єктом владних повноважень. 
Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням вищенаведеного, суд робить висновок про безпідставність заявлених позовних вимог та, як наслідок, про відсутність підстав для задоволення цього адміністративного позову.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується. 
Керуючись ст. 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 255, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи “Дніпровська виправна колонія (№89)” (Україна, 49102, місто Дніпро, вулиця Данила Галицького, будинок 1, код ЄДРПОУ 08562909) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 10 квітня 2026 року.

Суддя С.В. Ніколайчук