ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026	м. Дніпро	Справа № 904/3138/25	

За позовом керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області (50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Захисників Азовсталі, буд. 3) в інтересах держави в особі
позивача: Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд.18/9, код ЄДРПОУ 00032945) 
до відповідача: Акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 18, код ЄДРПОУ 21560766) 
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном 

Суддя Дичко В.О.
Секретар судового засідання Пилипенко В.Р.

Представники:
від прокуратури: Міщук Н.П. (службове посвідчення № 069937 від 01.03.2023)
від позивача: не з`явився
від відповідача: Кочеванова М.С., адвокат (довіреність № 10942 від 20.12.2025)

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Акціонерного товариства «Укртелеком» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом повернення захисної споруди цивільного захисту – сховища № 13500, вбудованого в підвальне приміщення нежитлової будівлі за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського (до перейменування – вул. 23-го Лютого), буд. 170.
Витрати зі сплати судового збору просить покласти на відповідача.
В обґрунтування позову прокурор посилається на те, що спірне нерухоме майно неправомірно включено до переліку об`єктів, які у процесі перетворення Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» передано у власність Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком», оскільки захисна споруда цивільного захисту – сховище № 13500 є обмежено оборотоздатним майном та об`єктом державної власності, що не підлягало приватизації.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 904/3138/25 та призначено підготовче засідання на 03.07.2025 об 11:30 год.
03 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовної заяви.
Також 03.07.2025 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Акціонерного товариства «Укртелеком» надійшло клопотання про витребування доказів у справі № 904/3138/25.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2025 відкладено підготовче засідання у справі № 904/3138/25 на 14.08.2025 о 10:00 год.
07 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив. Прокурор не погоджується з доводами відповідача та підтримує пред`явлений позов.
Також 07.07.2025 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшли заперечення на клопотання Акціонерного товариства «Укртелеком» про витребування доказів. Прокурор вважає, що відповідач не є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна – сховища № 13500, вбудованого в підвальне приміщення нежитлової будівлі за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського, буд. 170, оскільки таке нерухоме майно не могло відчужуватись із державної власності у приватну власність. Прокуратура також зазначає, що позовна вимога про повернення спірного нерухомого майна державі є негаторним позовом, тому положення Цивільного кодексу України щодо витребування нерухомого майна від добросовісного набувача не поширюються на дані спірні правовідносини.
08 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Акціонерного товариства «Укртелеком» надійшло клопотання про долучення доказів. Відповідач просить долучити до матеріалів справи копію договору № КПП-582 від 11.03.2011 купівлі-продажу пакета акцій Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» за конкурсом, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань стосовно відповідача станом на 20.02.2023, витяг зі Статуту Акціонерного товариства «Укртелеком» 2023 року.
18 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив. Акціонерне товариство «Укртелеком» вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Спірне нерухоме майно набуто відповідачем законним шляхом у процесі корпоратизації та приватизації. Указує, що прокурор обрав неналежний спосіб захисту, повідомляє про сплив строку позовної давності. Задоволення позовної заяви прокуратури призведе до надмірного та непропорційного втручання у право Акціонерного товариства «Укртелеком», як добросовісного набувача, на мирне володіння нерухомим майном.
22 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшли пояснення.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2025 відмовлено в задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Укртелеком» від 03.07.2025 про витребування доказів, поновлено Акціонерному товариству «Укртелеком» строк для подання доказів, задоволено клопотання Акціонерного товариства «Укртелеком» про долучення доказів та долучено до матеріалів справи № 904/3138/25 докази, подані Акціонерним товариством «Укртелеком» до суду 08.07.2025 року.
Також ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, закрито підготовче провадження у справі №904/3138/25 та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 09.09.2025 о 10:00год.
05 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів та додаткові пояснення. Акціонерне товариство «Укртелеком» просить поновити строк для подання доказів та долучити докази до матеріалів справи.
У судовому засіданні 09.09.2025 оголошено перерву до 25.09.2025 о 12:00 год.
10 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшло клопотання (додаткові пояснення), в якому заперечує проти клопотання відповідача про долучення до справи документів як доказів та просить задовольнити позов.
25 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Акціонерного товариства «Укртелеком» надійшли додаткові пояснення.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2025 задоволено клопотання Акціонерного товариства «Укртелеком» про поновлення строку для подання доказів та долучення доказів, поновлено Акціонерному товариству «Укртелеком» строк для подання доказів, долучено до матеріалів справи № 904/3138/25 докази, подані Акціонерним товариством «Укртелеком» до суду 05.09.2025, відкладено судове засідання у справі № 904/3138/25 на 14.10.2025 о 12:30 год.
13 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшло клопотання, в якому просить повернутись до підготовчого судового засідання у справі № 904/3138/25 для вирішення питання щодо зміни предмета позову з урахуванням актуальної судової практики.
14 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшла заява про зміну предмету позову. Просить поновити строк на подання позовної заяви, а також змінити предмет позову у справі № 904/3138/25, виклавши позовні вимоги в такій редакції: «Витребувати у власність держави в особі Фонду державного майна України (код ЄДРПОУ 00032945) з чужого незаконного володіння Акціонерного товариства «Укртелеком» (код ЄДРПОУ 21560766) захисну споруду цивільного захисту – сховище № 13500, вбудоване в підвальне приміщення нежитлової будівлі за адресою: вул. Сергія Колачевського (до перейменування – 23-го Лютого), буд. 170, м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області».
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 відкладено судове засідання у справі № 904/3138/25 на 06.11.2025 о 12:00 год.
15 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшло клопотання про долучення до заяви про зміну предмета позову документа про сплату судового збору, а саме: платіжної інструкції № 3176 від 14.10.2025 на суму 3 227,78 гривень.
05 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшли додаткові пояснення.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2025 відкладено судове засідання у справі № 904/3138/25 на 02.12.2025 о 10:30 год.
01 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшла заява, в якій просить зупинити провадження у справі №904/3138/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 922/2484/24 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами перегляду.
Заяву обґрунтовує переданням справи № 922/2484/24 ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.10.2025 на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Прокурор вважає, що спірні правовідносини у справі № 904/3138/25 є релевантними до спірних правовідносин у справі № 922/2484/24 та стосуються питання належного способу захисту прав у разі вибуття з власності держави захисних споруд цивільного захисту населення, що є виключною правовою проблемою. Зауважує, що, хоча на теперішній час ухвалу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 922/2484/24 не опубліковано для загального доступу, в низці справ за позовами прокурорів у подібних спірних правовідносинах зупинено розгляд справ до перегляду судового рішення Великою Палатою Верховного Суду.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 відмовлено в задоволенні заяви керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області від 01.12.2025 про зупинення провадження у справі № 904/3138/25 та клопотання керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області від 13.10.2025 про повернення до підготовчого судового засідання у справі № 904/3138/25, призначено судове засідання у справі № 904/3138/25 на 18.12.2025 о 10:30 год.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2025 задоволені усні клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури, залишені без розгляду заява керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області від 14.10.2025 про зміну предмета позову та клопотання керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області від 15.10.2025 про долучення до заяви про зміну предмета позову платіжної інструкції про сплату судового збору. 
У судовому засіданні 18.12.2025 заслухано вступні слова прокурора та представниці Акціонерного товариства «Укртелеком», а також оголошено перерву до 15.01.2026 об 11:00 год.
У судовому засіданні 15.01.2026 за участю прокурора та представниці відповідача досліджено том № 1 справи № 904/3138/25, а також оголошено перерву до 12.02.2026 о 10:00 год.
Судове засідання, що призначене на 12.02.2026 о 10:00 год, не відбулось, оскільки відповідно до акта Господарського суду Дніпропетровської області № 16/26, долученого до матеріалів справи № 904/3138/25, 12.02.2026 у період з 09:00 год до 13:00 год та з 16:00 год до 18:00 год була відсутня електроенергія у зв`язку з екстреними та/або плановими відключеннями, що унеможливило проведення судових засідань, підписання документів тощо.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2026 призначено судове засідання у справі № 904/3138/25 на 09.04.2026 о 10:00 год.
Щодо дотримання прав позивача під час розгляду даної справи судом необхідно зазначити таке.
Згідно з ч.ч. 1, 4, 5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.
Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Електронний кабінет – це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Відповідно до п. 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (з наступними змінами та доповненнями, далі – Положення), особам, які зареєстрували Електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі – ЄСІТС), суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з абз. 1 п. 24 Положення підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) – підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.
Відповідно до п. 42 Положення засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету.
У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі.
В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.
Суд з`ясував, що Фонд державного майна України має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС (т. 1, а.с. 120), у зв`язку з чим ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2025 про відкриття провадження у справі № 904/3138/25, а також ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2025, 03.07.2025, 30.07.2025, 14.08.2025, 05.09.2025, 09.09.2025, 25.09.2025, 14.10.2025, 06.11.2025, 02.12.2025, 18.12.2025, 15.01.2026 та 18.02.2026 надіслані до електронного кабінету позивача, що підтверджується довідками Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронних листів (т. 1, а.с. 131, 143, 258; т. 2, а.с. 62ґ, 71ґ, 77ґ, 103ґ, 130, 155, 188, 207, 219, 228, 240), згідно з якими вказані ухвали суду доставлені до електронного кабінету Фонду державного майна України 19.06.2025 о 18:46 год, 30.06.2025 о 17:43 год, 03.07.2025 о 23:07 год, 30.07.2025 о 17:39 год, 15.08.2025 о 08:11год, 08.09.2025 о 01:34 год, 09.09.2025 о 20:15 год, 26.09.2025 о 19:47 год, 15.10.2025 о 15:24год, 06.11.2025 о 21:50 год, 03.12.2025 о 15:53 год, 19.12.2025 о 19:38 год, 15.01.2026 о 20:34год та 18.02.2026 о 19:33 год відповідно.
Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Також суд наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі – Реєстр), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Таким чином, у позивача були всі відомості, необхідні для пошуку та відстеження руху справи № 904/3138/25, у тому числі можливість отримання такої інформації з відкритого джерела – Єдиного державного реєстру судових рішень.
З огляду на вищевикладене, Фонд державного майна України не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2025, 30.06.2025, 03.07.2025, 30.07.2025, 14.08.2025, 05.09.2025, 09.09.2025, 25.09.2025, 14.10.2025, 06.11.2025, 02.12.2025, 18.12.2025, 15.01.2026 та 18.02.2026 у справі № 904/3138/25 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Отже, позивач вважається таким, що повідомлений про дати, час та місце розгляду справи належним чином.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2025 про відкриття провадження у справі № 904/3138/25, з урахуванням вимог ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, запропоновано позивачу подати відповідь на відзив на позовну заяву протягом 10 днів з дня одержання відзиву на позовну заяву.
Будь-яких клопотань про продовження зазначеного процесуального строку в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від Фонду державного майна України не надходило, поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.
Станом на дату ухвалення рішення у справі відповідь на відзив на позовну заяву, клопотання щодо необхідності надання додаткового строку для підготовки правової позиції від позивача до Господарського суду Дніпропетровської області не надходили.
Ураховуючи вищевикладене, з огляду на достатність наявних у справі доказів, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній документами.
У судовому засіданні 09.04.2026 прокурор, присутня в залі суду, підтримала позов та просила його задовольнити.
Представниця Акціонерного товариства «Укртелеком», присутня 09.04.2026 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, заперечувала проти позовної заяви та просила відмовити в її задоволенні.
Ураховуючи предмет та підстави позову в даній справі, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, необхідних для вирішення спору по суті та ухвалення обґрунтованого рішення.
У порядку абз. 1 ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 09.04.2026 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. 
Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення прокурора та представниці відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Щодо представництва прокурором інтересів держави в суді необхідно зазначити таке.
На підставі абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленнями прокурора на адреси відповідних суб`єктів владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для представництва інтересів держави в суді.
Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється в разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний установлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів у суді.
Керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області, звертаючись із позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, вказав підставою для звернення прокурора до суду з даною позовною заявою та представництва інтересів держави те, що позивач, як орган, уповноважений на здійснення функцій держави у спірних правовідносинах, не вжив заходів щодо усунення порушень у межах своїх повноважень шляхом звернення до суду. Прокурор таку поведінку Фонду державного майна України розцінив як нездійснення вповноваженим органом захисту інтересів держави, а тому у прокурора виникли підстави для звернення до суду з метою захисту інтересів держави.
За правовим висновком, викладеним у п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Таким чином, у справі № 904/3138/25 прокуратура, звертаючись із позовною заявою до суду, дотрималась передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.
Предметом доказування в даній справі є встановлення належного способу захисту прав, наявність/відсутність підстав для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні захисною спорудою цивільного захисту.
Наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 09.08.2004 № 183 «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком» (Дніпропетровська філія)» (т. 1, а.с. 20, 167) передано нерухоме майно, що знаходилось на балансі Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» по Дніпропетровській дирекції станом на 01.07.1999, у власність Відритого акціонерного товариства «Укртелеком» та затверджено Перелік нерухомого майна, що передано у власність Відкритому акціонерному товариству «Укртелеком» по Дніпропетровській дирекції (філії) згідно з додатком.
Відповідно до Переліку нерухомого майна, переданого у статутний фонд Відкритому акціонерному товариству «Укртелеком», що є додатком 1 до вказаного наказу (т. 1, а.с. 21-22, 169-187), та акта від 09.08.2003 приймання-передавання нерухомого майна до статутного фонду відкритого акціонерного товариства, що є додатком № 2 до зазначеного наказу (т. 1, а.с. 188-189о), Державний комітет зв`язку та інформатизації України передав, зокрема, будівлю АТС-36 (будівля АТС-36 – А-4, бомбосховище – А”).
Рішенням виконавчого комітету Тернівської районної ради м. Кривого Рогу від 16.06.2004 №262 (т. 1, а.с. 30, 225д, 228) установлено нумерацію будівлі АТС-36, яка розташована за адресою: вул. 23-го Лютого – вул. 23-го Лютого, 170.
Згідно з довідкою (т. 1, а.с. 52), що міститься в інвентаризаційній справі № 21266 (т. 1, а.с.51-73), буд. № 170 по вул. 23 Лютого в м. Кривий Ріг є власністю ПАТ «Укртелеком» на підставі наказів Державного комітету зв`язку та інформатизації України № 155 від 27.12.1999 (т. 1, а.с. 30, 168) та № 183 від 09.08.2004 (т. 1, а.с. 20, 167), Переліку нерухомого майна, переданого у статутний фонд Відкритому акціонерному товариству «Укртелеком» (т. 1, а.с. 21-22, 169-187), що зареєстровано під реєстраційним номером 5046 у книзі 11н-546.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.10.2010 № 1948-р погоджено умови проведення конкурсу з продажу пакета акцій Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком». Фонду державного майна України визначено провести в установленому порядку конкурс з продажу пакета акцій Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком», який складається з 17376189488 акцій, що становить 92,791 відсотка статутного капіталу, номінальною вартістю 4344047,372 тис. гривень. 
11 березня 2011 року Фонд державного майна України (продавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» (покупець) уклали договір № КПП-582 купівлі-продажу пакета акцій Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» за конкурсом (т. 2, а.с. 24-27). 
Отже, з 2011 року відбулась приватизація Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком». З того часу вказане товариство з усіма його активами та пасивами, в т.ч. нежитловою будівлею АТС-36 за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського (до перейменування – вул. 23-го Лютого), буд. 170, в якій розташована вбудована в підвальне приміщення захисна споруда цивільного захисту – сховище № 13500 (т. 1, а.с. 117-118), перебуває у приватній власності. 
Прокурор зазначає, що за вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» та на підставі рішення загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком», що відбулись 14.06.2011, Відкрите акціонерне товариство «Укртелеком» з 17.06.2011 змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», а пізніше – на Акціонерне товариство «Укртелеком».
При цьому прокуратура звертає увагу, що в Переліку державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі (т. 1, а.с. 109-113), станом на 30.09.2011 відсутня інформація про захисну споруду цивільного захисту, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського (до перейменування – вул. 23-го Лютого), буд. 170.
Таким чином, прокурор вважає, що до переліку приватизованого майна Акціонерного товариства «Укртелеком» фактично включений об`єкт цивільної оборони – захисна споруда цивільного захисту – сховище № 13500, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського (до перейменування – вул. 23-го Лютого), буд. 170, яка не підлягала приватизації, у зв`язку з чим вказана захисна споруда підлягає поверненню у власність держави.
Відповідно до інформаційної довідки № 429135115 від 29.05.2025 (т. 1, а.с. 19) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 16.03.2017 державним реєстратором Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Копійкою І.А. зареєстровано право власності за Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» на об`єкт нежитлової нерухомості – комплекс, що складається з таких складових частин: будівля АТС-36, А-4, бомбосховище, А”, хвіртка, № 1, паркан, № 2, 3, 5, ворота, № 4, замощення, І.
Отже, Акціонерному товариству «Укртелеком» належить право приватної власності на об`єкт нерухомого майна, до якого входить захисна споруда цивільного захисту – сховище № 13500.
Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги виготовлений Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» технічний паспорт на нежитлову будівлю АТС-36 літ. А-4 (т. 1, а.с. 22-29) та складені за результатами проведених комісійних обстежень акти оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту (т. 1, а.с. 77-89), підтверджена наявність у будівлі за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського (до перейменування – вул. 23-го Лютого), буд. 170 споруди цивільного захисту – сховища, що перебуває на даний час у приватній власності Акціонерного товариства «Укртелеком». Це свідчить про обізнаність останнього щодо наявності захисної споруди цивільного захисту, вбудованої в підвальне приміщення, проте її реальний (спеціальний) правовий статус (як сховища № 13500), який унеможливлював реєстрацію права приватної власності, відповідачем було замовчано.
Прокуратура наполягає, що єдиним можливим управлінським рішенням під час приватизації Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» могло бути виключення захисної споруди цивільного захисту за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського (до перейменування – вул. 23-го Лютого), буд. 170 з переліку майна товариства, що підлягало приватизації, та передача зазначеного державного нерухомого майна на відповідальне зберігання відповідача.
На думку прокурора, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 178 Цивільного кодексу України спірне нерухоме майно – захисна споруда цивільного захисту № 13500, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського (до перейменування – вул.23Лютого), буд. 170, є обмежено оборотоздатним майном, можливість вибуття якого з державної власності законодавством не передбачена. 
Прокуратура зауважує, що на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, здійснення приватизації Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» та переходу майна у приватну власність, існувала законодавча заборона на передання сховищ із державної власності у приватну власність, що була передбачена п. «в» ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» та ст. 86 Господарського кодексу України.
Прокурор, з огляду на правовий режим спірного об`єкта нерухомості та законодавчі обмеження щодо його обороту, в даному спорі пред`являє негаторний позов відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України. Ураховуючи, що спірна захисна споруда цивільного захисту не могла бути приватизована, тобто право власності держави на неї не могло бути передано приватній особі, поновлення порушених прав держави у спірних правовідносинах могло відбутися внаслідок заявлення саме негаторного позову, тобто позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.
Вищевикладені обставини стали причиною звернення прокуратури з позовом до господарського суду та є предметом спору в даній справі.
Відповідач вважає позовну заяву прокурора в інтересах Фонду державного майна України безпідставною та необґрунтованою, тому такий позов не підлягає задоволенню. 
Акціонерне товариство «Укртелеком» вважає себе добросовісним набувачем сховища №13500 у підвальному приміщенні нежитлової будівлі за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського (до перейменування – вул. 23-го Лютого), буд. 170.
Відповідач указує, що на дату укладення договору купівлі-продажу пакета акцій Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» за конкурсом (т. 2, а.с. 24-27) сховище № 13500 у підвальному приміщенні будівлі АТС-36 не обліковувалось на балансі товариства як окремий об`єкт цивільного захисту, майновий комплекс або його структурний підрозділ, тому приватизація сховища не була заборонена.
Право приватної власності Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» на будівлю АТС-36 та бомбосховище в її складі за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.23Лютого, буд. 170, інвентарний номер 130202010, виникло на підставі акта від 09.08.2003 приймання-передавання нерухомого майна до статутного фонду (т. 1, а.с. 188-189о) та зареєстровано в установленому порядку, що підтверджується витягами № 5726195 від 06.12.2004 (т. 1, а.с. 227) та № 84139924 від 03.04.2017 (т. 1, а.с. 230).
На думку відповідача, корпоратизація відбувалась без порушень, тому Відкрите акціонерне товариство «Укртелеком» є добросовісним набувачем активів та пасивів Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком».
Відповідач наголошує, що обраний прокурором спосіб захисту є неналежним.
Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, проте протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Достатньо, щоби такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними. Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник).
Як наголосила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 653/1096/16-ц, означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном. Для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, зокрема, набуває право володіння. 
На думку Акціонерного товариства «Укртелеком», ураховуючи реєстрацію права власності на будівлю АТС-36, у підвальному приміщенні якої знаходиться спірне сховище № 13500, сплату орендної плати за земельну ділянку, на який розташована будівля, а також повний продаж державою пакета акцій товариства свідчать про вибуття даної будівлі, в тому числі з невід`ємною його частиною – підвалом та сховищем № 13500, з володіння держави. 
Відповідач зауважує, що власник нерухомого майна перестає бути володільцем цього майна в разі припинення державної реєстрації його права власності та перереєстрації цього права за іншою особою. Таким чином, наявність реєстрації права власності відповідача на спірне нерухоме майно виключає можливість застосування такого речово-правового способу захисту, як вимога власника щодо усунення порушень права власності, що не пов`язані з володінням (негаторний позов).
З огляду на вищевикладене, Акціонерне товариство «Укртелеком» наголошує, що позовна вимога прокуратури не є негаторною вимогою власника, який є фактичним володільцем майна, про усунення перешкод у користуванні чи розпорядженні відповідним майном, а є іншим самостійним способом захисту права власності.
Отже, обрання прокурором неналежного способу захисту прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №№ 200/606/18, 916/1415/19, 925/642/19, 925/1351/19.
Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про сплив позовної давності у справі, що розглядається, та просить суд застосувати позовну давність до пред`явленого позову прокуратури в разі встановлення, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушені.
Прокурор не погоджується з доводами, наведеними у відзиві на позовну заяву. Вважає, що Акціонерне товариство «Укртелеком» не спростувало обставини, викладені в позові.
Прокуратура наголошує на обранні способу захисту порушених інтересів держави, який відповідає вимогам законодавства та в разі задоволення позовної заяви зможе відновити порушені інтереси держави в повному обсязі.
В обґрунтування обраного способу захисту порушених прав прокурор акцентує увагу, що Велика Палата Верховного Суду послідовно дотримується позиції, що у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника в цих випадках є негаторний позов (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №910/8413/21).
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об`єктивному та повному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Суд зазначає, що під захистом цивільних прав розуміють передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення та (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на дату його звернення до суду. При цьому право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом статті 391 Цивільного кодексу України негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не права володіння (яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень).
Такий правовий висновок викладено в п. 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.
Згідно з ч. 2 ст. 391 Цивільного кодексу України, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
У разі незаконного заволодіння майном власника іншою особою належним способом захисту є віндикаційний позов (стаття 387 Цивільного кодексу України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. При цьому в тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективними.
Такий правовий висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.
Крім того, за правовим висновком, викладеним у п.п. 35-40, 42 постанови судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.05.2025 у справі № 918/938/23, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 Цивільного кодексу України). Указані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Негаторний позов – це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.
Віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними. При цьому одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову – відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів захисту.
Виходячи з викладеного, особа, за якою зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості, який при цьому є захисною спорудою, за принципом реєстраційного підтвердження володіння є володільцем такого об`єкта; натомість держава або територіальна громада, за якими не зареєстроване право власності на такий об`єкт, не є його володільцем. Тому в цьому разі права держави або територіальної громади, які вважають себе власниками такого об`єкта, не можуть захищатися негаторним позовом, оскільки це є позов володіючого власника до неволодіючого невласника. Отже, належному способу захисту у таких випадках відповідає позовна вимога про витребування об`єкта нерухомого майна з чужого володіння в порядку віндикації.
Відповідач є особою, за якою зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості, та за принципом реєстраційного підтвердження володіння є володільцем такого об`єкта. Натомість держава, за якою не зареєстроване право власності на такий об`єкт, не є його володільцем. Звідси належному способу захисту прав у спірних правовідносинах відповідає позовна вимога про витребування нерухомого майна від відповідача, за яким зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості. 
Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем) власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) визнається право на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 Конвенції (право на ефективний засіб правового захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції.
Засіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України», заява № 38722/02).
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену у процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, що розглядається, прокурор просить зобов`язати Акціонерне товариство «Укртелеком» усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном шляхом повернення на користь держави в особі Фонду державного майна захисної споруди цивільного захисту – сховища № 13500, вбудованого в підвальне приміщення нежитлової будівлі за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського (до перейменування – вул.23Лютого), буд. 170.
Водночас, як указано вище, належному способу захисту прав у спірних правовідносинах відповідає позовна вимога про витребування зазначеного нерухомого майна у відповідача в порядку віндикації.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин 
Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (п. 6.41), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (п. 48), від 28.01.2020 у справі № 50/311-б (п. 91), від 22.06.2021 у справах № 334/3161/17 (п. 55) та №200/606/18 (п. 75).
За правовим висновком, викладеним у п. 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 910/10784/16, спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Суд звертає увагу на усталену практику Великої Палати Верховного Суду (п. 6.21 постанови від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, п. 54 постанови від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, п. 99 постанови від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, п. 76 постанови від 22.06.2021 у справі №200/606/18, п. 155 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, п. 8.46 постанови від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, п. 127 постанови від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц), за якою обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин.
Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на прокуратуру.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області (50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Захисників Азовсталі, буд. 3) в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9, код ЄДРПОУ 00032945) до Акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 18, код ЄДРПОУ 21560766) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном – відмовити.
2. Витрати зі сплати судового збору покласти на Дніпропетровську обласну прокуратуру.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 20.04.2026.

Суддя В.О. Дичко