КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження 
№33/824/1487/2026

П О С Т А Н О В А 

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року місто Київ
справа №757/59715/25-п

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., 
при секретарі Балковій А.С.,

захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Балалуєвої (Ткаченко) Яни Костянтинівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката Балалуєвої (Ткаченко) Яни Костянтинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.4 ст.121 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 місяці. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665,60 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник-адвокат Балалуєва (Ткаченко) Я.К., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2026 року скасуватита прийняти нову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1  події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, у п.7 не зазначено, що водієм повторно протягом року вчинено порушення, передбачені ч.1-3 ст.121 КУпАП. 
Таким чином, склад адміністративного правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 та зазначений в протоколі, не відповідає диспозиції ч.4 ст.121 КУПАП, тобто правопорушенням не являється. Тому відповідальність ОСОБА_1 за діяння, зазначене в протоколі, виключається.
Вказувала, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що при складенні протоколу поліцейським не враховано, що національні стандарти, до яких належить і ДСТУ 3649:2010, мають добровільний характер застосування і не можуть слугувати диною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Зазначала, що національні та регіональні стандарти на державну реєстрацію не подаються (п.п. «е» п. 5 Положення №731), у зв`язку з чим, останні не можна вважати нормативно-правовим актом, який має бути обов`язковим до виконання.
Посилалася на те, що аргументом, що спростовує правомірність складання вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, є неправомірне посилання посадової особи на ДСТУ 3649:2010, як на обов`язкову для виконання норму. Національні стандарти, до яких належить і ДСТУ 3649:2010, мають добровільний характер застосування і не можуть слугувати єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Вказувала, що спроба притягнення до адміністративної відповідальності за технічний стан, який був підтверджений і легалізований державою на момент реєстрації, є неправомірною і призводить до правової невизначеності, що є неприпустимим. 
Зазначала, що орган, уповноважений в передбаченому законодавством України порядку на сертифікацію транспортних засобів, ввезених з-за кордону на митну територію України з метою вільного обігу, видаючи документ, засвідчує, що він перевірив і встановив відповідність конструкції і технічного стану даної марки (моделі) транспортного засобу та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов?язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України. 
Це означає, що на момент видачі відповідного сертифіката, всі елементи, які перевірялися (включно з кольором покажчиків повороту, якщо вони відповідали певним виняткам або були визнані відповідними під час сертифікації), були визнані такими, що дозволені до експлуатації. 
Після успішного проходження обов`язкової перевірки конструкції та технічного стану, наступним і фінальним кроком у процесі легалізації ввезеного з-за кордону транспортного засобу є його державна реєстрація в Територіальному сервісному центрі МВС, який виконує функцію державного контролю перед допуском ТЗ до дорожнього руху. Приймаючи сертифікат відповідності, ТСЦ МВС автоматично визнає його юридичну силу та засвідчені ним факти. 
Посилалася на те, що свідоцтво про реєстрацію є кінцевим адміністративним актом, який засвідчує правовий статус автомобіля як допущеного до участі в дорожньому русі у відповідній заводській конфігурації. 
Вказувала, що з матеріалів справи вбачається, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 керував транспортним засобом, маючи на руках свідоцтво про реєстрацію Т3, видане уповноваженим державним органом (ТСЦ МВС). Цей документ є офіційним, чинним адміністративним актом, який безумовно засвідчує правомірність експлуатації Т3 і відсутність у ньому невідповідностей, заборонених для руху. 
Зазначала, що в матеріалах справи відсутні докази переобладнання транспортного засобу після державної реєстрації, яким керував ОСОБА_1 , тобто таких доказів посадовою особою, яка складала адміністративні матеріали, не виявлено та не зібрано.
Також захисник-адвокат Балалуєва (Ткаченко) Я.К., яка діє в інтересах ОСОБА_1 просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2026 року.
Посилався на те, що апеляційну скаргу на постанову Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2026 року було подано 30 січня 2026 в межах строку апеляційного оскарження, однак постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2026 року апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала у зв`язку із відсутністю належних документів на підтвердження повноважень на надання правової допомоги ОСОБА_1 .
У судовому засіданні захисник-адвокат Балалуєва (Ткаченко) Я.К., яка діє в інтересах ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження, заслухавши пояснення захисника-адвоката Балалуєвої (Ткаченко) Я.К., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена 20 січня 2026 року.
Апеляційна скарга захисника-адвоката Балалуєвої (Ткаченко) Я.К., яка діє в інтересах ОСОБА_1 була подана у десятиденний термін з моменту ухвалення оскаржуваної постанови, а саме 30 січня 2026 року.
Постановою судді Київського апеляційного суду від 20 лютого 2026 року апеляційну скаргу захисника-адвоката Балалуєвої (Ткаченко) Я.К., яка діє в інтересах ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала, оскільки адвокатом Балалуєвою (Ткаченко) Я.К. не було надано належних документів на підтвердження повноважень на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Київському апеляційному суді.
Відповідно до супровідного листа від 24 лютого 2026 року Київським апеляційним судом Балалуєвій (Ткаченко) Я.К. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 було направлено копію вказаної постанови на поштову адресу.
Апеляційна скарга захисника-адвоката Балалуєвої (Ткаченко) Я.К., яка діє в інтересах ОСОБА_1 повторно була подана 27 лютого 2026 року.
Враховуючи вказані обставини, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Суд першої інстанції дійшов висновку,що наявні в матеріалах справи докази повністю узгоджуються між собою та поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, тому є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАПпровадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст.31 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність діючим стандартам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів. Правила ввезення транспортних засобів на територію України визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 31.1 ПДР України визначено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Згідно з п.31.4.3 «а» ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам якщо кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.
У відповідності до вимог ДСТУ 3649:2010, а саме п.6.1.5, задній покажчик повороту повинен бути жовтим для всіх категорій колісних транспортних засобів.
Відповідно до ст.32 Закону України «Про дорожній рух» переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України. Переобладнання транспортних засобів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 4 ст.121 КУпАП визначено, що керування водієм транспортним засобом технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, вчинене повторне протягом року тягне за собою накладення штрафу в розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №513349, 14 листопада 2025 року о 23.25 год. в м. Києві, по бульвару Лесі Українки,7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 750 I д.н.з. НОМЕР_1 , який не відповідає ДСТУ 3649:2010, а саме на авто встановлено червоні покажчики повороту, чим порушив вимоги п.31.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.4 ст.121 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме:
відомостями, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 14 листопада 2025 року серії ЕПР1 №513349;
постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5449461 від 10 серпня 2025 року, відповідно до якої 10 серпня 2025 року о 23.23 год. по бульвару Лесі Українки,7-А,ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Mercedes-Benz C 300 д.н.з. НОМЕР_2 , з червоним покажчиком повороту, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП;
відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції №472727, №473898.
Як вбачається з відеозаписів, долучених до матеріалів справи, працівниками поліції було зупинення транспортний засіб BMW 750 I д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , на якому встановлено покажчики повороту червоного кольору, що не відповідає вимогам ДСТУ 3649:2010 (23:28:32). У ході спілкування було з`ясовано, що ОСОБА_1  вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАПта роз`яснено йому, що за повторно допущене ним порушення буде складено протокол про адміністративне правопорушення (23:30:45).
Наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, об`єктивних підстав ставити під сумнів наявні в матеріалах справи докази у суду не має. Сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою та відповідає диспозиції ч.4 ст.121 КУпАП. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що національні стандарти, до яких належить і ДСТУ 3649:2010, мають добровільний характер застосування і не можуть слугувати диною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до положень Закону України «Про стандартизацію», національні стандарти дійсно застосовуються на добровільній основі, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами. Разом з тим, у випадках, коли вимоги стандарту прямо імплементовані у норми обов`язкових нормативно-правових актів або використовуються як критерій відповідності встановленим правилам безпеки дорожнього руху чи технічної експлуатації транспортних засобів, такі вимоги набувають обов`язкового характеру.
Як вбачається з матеріалів справи, ДСТУ 3649:2010 використано поліцейським не як самостійну підставу притягнення особи до адміністративної відповідальності, а як технічний норматив, що визначає показники відповідності транспортного засобу вимогам безпеки дорожнього руху, встановлений п.31.1 ПДР України. 
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності відбулося не за порушення положень ДСТУ як такого, а за порушення встановлених вимог п.31.1 ПДР України, щодо технічного стану транспортного засобу, підтверджених невідповідністю параметрів, визначених стандартом. 
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
ОСОБА_1 реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно з встановленими нормами закону держави Україна.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.
Будь-яких порушень працівниками поліції норм КУпАП, у тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування постанови суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не встановлено.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику-адвокату Балалуєвій (Ткаченко) Яні Костянтинівні, яка діє в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2026 року.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Балалуєвої (Ткаченко) Яни Костянтинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2026 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.