Справа № 477/684/25 
Провадження № 2/477/585/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року   м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді Полішко В.В., з секретарем- Хлибовою Г.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вітовського районного суду Миколаївської області в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за Кредитним договором від 20 вересня 2018 року №3873082819, у сумі 87124,12 грн., а також судові витрати: судовий збір 2422,40 грн., витрати на правничу допомогу 16000,00 грн. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 20 вересня 2018 року між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ОСОБА_1 був укладений Договір № 3873082819.
Відповідно до умов договору сума/ліміт кредиту становить 57063,20 грн. Строк кредитування 48 днів. Реальна річна процентна ставка – 81,73%. За користування кредитом відповідач зобов`язаний сплатити позивачу плату згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною кредитного договору.
ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю, однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, що спричинило виникнення простроченої заборгованості у сумі 57135,53 грн., з яких: 57063,20 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 19,01 грн. - заборгованість по відсоткам. 
07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ТОВ «ТАСКОМБАНКОМ» був укладений Договір №ТАСЦФР-10-16 про прав вимоги за умовами якого ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» відступило позивачу право грошової вимоги до боржників, зокрема і до відповідача за Договором від 20 вересня 2018 року №3873082819.
08 лютого 2021 року між ТОВ «ТАСКОМБАНКОМ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу №б/н за умовами якого ТОВ «ТАСКОМБАНКОМ» відступило позивачу право грошової вимоги до боржників, зокрема і до відповідача за Договором від 20 вересня 2018 року №3873082819.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу від 08 лютого 2021 року №б/н, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 77702,69 грн., яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням – 44653,90 грн.; суми заборгованості за нарахованими процентами – 6887,21 грн; заборгованості за комісією – 26161,58 грн.; пені – 2764,85 грн.
10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» був укладений Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило позивачу право грошової вимоги до боржників, зокрема і до відповідача за Договором від 20 вересня 2018 року №3873082819.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 87124,12 грн., яка складається з: заборгованості за основним зобов`язанням – 44653,90 грн.; суми заборгованості за нарахованими процентами – 6887,21 грн; заборгованості за комісією – 26161,58 грн.; пені – 2764,85 грн., інфляційних витрат – 5258,25 грн.; 3% річних – 1398,33 грн. 
Так як відповідачем у добровільному порядку не сплачена прострочена заборгованість по кредитному договору, позивач просить стягнути її в судовому порядку у сумі 87124,12 грн. 

Представник позивача в судове засідання не з`явилася. У позовній заяві зазначила, що просить розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.
06 лютого 2026 року представник позивача направила до суду аналогічну заяву про розгляд справи за її відсутності. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відповідно до частини 7, 11 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив відповідачем не подано.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
На підставі ухвали суду від 09 лютого 2026 року справа розглядається в порядку заочного провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.
20 вересня 2018 року між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ОСОБА_1 був укладений Договір № 3873082819.
Відповідно до умов договору сума/ліміт кредиту становить 57063,20 грн. Строк кредитування 48 днів. Реальна річна процентна ставка – 81,73%. 
За користування кредитом відповідач зобов`язаний сплатити позивачу плату згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною кредитного договору. 
ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю, однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, що спричинило виникнення простроченої заборгованості станом на 21 вересня 2018 року у сумі 57135,53 грн., з яких: 57063,20 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 19,01 грн. - заборгованість по відсоткам. 
07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ТОВ «ТАСКОМБАНКОМ» був укладений Договір №ТАСЦФР-10-16 про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» відступило позивачу право грошової вимоги до боржників.
В той же час позивачем до позову долучений Реєстр прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-16 від 21 вересня 2018 року на суму 57135,53 грн., з яких: 57063,20 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 19,01 грн. - заборгованість по відсоткам.
Водночас, з огляду на дату укладення кредитного договору з первісним кредитором відповідач не міг бути боржником під час укладення договору факторингу між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ТОВ «ТАСКОМБАНКОМ». 

08 лютого 2021 року між ТОВ «ТАСКОМБАНКОМ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу №б/н за умовами якого ТОВ «ТАСКОМБАНКОМ» відступило позивачу право грошової вимоги до боржників, зокрема і до відповідача за Договором від 20 вересня 2018 року №3873082819.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу від 08 лютого 2021 року №б/н, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 77702,69 грн., яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням – 44653,90 грн.; суми заборгованості за нарахованими процентами – 6887,21 грн; заборгованості за комісією – 26161,58 грн.; пені – 2764,85 грн.
10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» був укладений Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило позивачу право грошової вимоги до боржників, зокрема і до відповідача за Договором від 20 вересня 2018 року №3873082819.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 87124,12 грн., яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням – 44653,90 грн.; суми заборгованості за нарахованими процентами – 6887,21 грн; заборгованості за комісією – 26161,58 грн.; пені – 2764,85 грн., інфляційних витрат – 5258,25 грн.; 3% річних – 1398,33 грн. 

Позивач зазначає, що всупереч умовам кредитного договору, не зважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснював жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок позивача, ні на рахунок попереднього кредитора.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частинами 1 та 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно з частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статті 12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Згідно з розрахунком загальна сума заборгованості яку просить стягнути позивач становить 87124,12 грн., яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням – 44653,90 грн.; суми заборгованості за нарахованими процентами – 6887,21 грн; заборгованості за комісією – 26161,58 грн.; пені – 2764,85 грн., інфляційних витрат – 5258,25 грн.; 3% річних – 1398,33 грн. 

Справа розглядається за поданими Товариством доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не подавались. 

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.
Згідно зі змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Водночас, як було встановлено судом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не є первісним кредитором за вищевказаним кредитним договором. 
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилається на те, що право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 20 вересня 2018 року №3873082819 перейшло до Товариства на підставі договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року укладеного з ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», який в свою чергу отримав право вимоги до відповідача у ТОВ «ТАСКОМБАНКОМ» на підставі Договору факторингу №б/н від 08 лютого 2021 року. До того ж, послався на те, що ТОВ «ТАСКОМБАНКОМ» банк отримав право вимоги за вищевказаним кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-16 від 07 жовтня 2016 року та реєстру прав вимог до такого договору.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» був укладений договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-16, за яким АТ «ТАСКОМБАНК» отримало право вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги до договору №ТАСЦФР-10-16, при чому зазначено, що укладеному 21 вересня 2018 року, зокрема і за кредитним договором №3873082819.
Водночас, до позову долучений лише Договір про відступлення права вимоги, укладений 07 жовтня 2016 року №№ТАСЦФР-10-16 та матеріали справи не містять Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-16, укладеного 21 вересня 2018 року, на який посилається позивач.
Предметом договору факторингу №ТАСЦФР-10-16 від 07 жовтня 2016 року є відступлення прав вимог, які зазначені у відповідних реєстрах прав вимог. 
При цьому, відповідно до визначення термінів, що використовуються у даному договорі, право вимоги це право грошової вимоги (боргових зобов`язань) за фінансовими кредитами первісного кредитора за кредитними договорами до позичальників щодо погашення заборгованостей, які виникли на підставі укладених між первісним кредитором та позичальниками кредитних договорів, та підтверджуються документацією, а також інші права вимоги за кредитними договорами і договорами забезпечення (а.с.119).
Водночас, згідно з умовами пункту 2.1 договору про відступлення права вимоги встановлено, що у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору порядку та строки встановлені цим договором (а.с.119).
З наведеного вбачається, що за цим договором новий кредитор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження первісного кредитора (ціна продажу) за плату, а первісний кредитор відступити новому кредитору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до пункту 9.2 Договору факторингу цей договір діє протягом 1 календарного року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 21 вересня 2018 року до договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 21 вересня 2018 року, ПАТ «ТАСКОМБАНК» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 20 вересня 2018 року №3873082819, на загальну суму 57135,53 грн. (а.с.123).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно з частиною 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною першою статті 1080 ЦК України встановлено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною 1 статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Отже, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Аналіз вказаних норм свідчить, що частина 1 статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі №909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі №910/11177/20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини 1 статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини 1 статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.
Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини за кредитним договором № 3873082819 від 20 вересня 2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 виникли 20 вересня 2018 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-16 від 07 жовтня 2016 року, долучений позивачем до справи, таким чином на час укладення договору факторингу у ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3873082819, оскільки відповідач на час укладення договору факторингу не був боржником - набувачем послуг за кредитним договором.
При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 р. у справі №910/11965/16.
Крім цього, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012).
Умовами договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 р. не передбачено передачу права грошової вимоги, яке виникне в майбутньому.
Відтак з наведеного вбачається, що згідно з умовами вказаного договору факторингу первісним кредитором передано право вимоги лише за договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав, та не стосується зобов`язань строк виконання яких виникне в майбутньому.
Інформація про ОСОБА_1 як боржника надана у витягу з реєстру боржників від 21 вересня 2018 року, тобто у день укладення договору. При цьому зазначений номер договору про відступлення права вимоги саме ТАСЦФР-10-2016. 
Водночас, до матеріалів справи долучений лише Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-16 від 07 жовтня 2016 року. 
Матеріали справи Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-16, укладеного 21 вересня 2018 року, який зазначений у Реєстрі прав вимог – не містять.

Отже, між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «ТАСКОМБАНК» на час укладення договору факторингу 07 жовтня 2016 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.
Із наведеного слідує, що вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» до ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 07 жовтня 2016 року не було, і сторони не могли передбачити, що 20 вересня 2018 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем.
Також суд звертає увагу, що наявний в матеріалах справи реєстр прав вимоги (витяг), де боржником зазначено ОСОБА_1 , сам по собі не свідчить про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника.
З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що договір про відступлення права вимоги був укладений між первісним кредитором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «ТАСКОМБАНК» 07 жовтня 2016 року, тобто до моменту виникнення у первісного кредитора ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним між ними 20 вересня 2018 року, при цьому умови договору про відступлення права вимоги не передбачали передачу права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), відтак відсутні докази отримання права вимоги ПАТ «ТАСКОМБАНК» до відповідача. 
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, кредитний договір був укладений між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 20 вересня 2018 року, тобто вже після укладення ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «ТАСКОМБАНК» договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-16 від 07 жовтня 2016 року, отже, на момент укладення договору про відступлення права вимоги ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 . Відтак, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ПАТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про відступлення права вимоги від 07 жовтня 2016 року іншим кредиторам, а саме: ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».
Тобто, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідача на момент укладення договору про відступлення права вимоги не існувало.
Оскільки ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» право вимоги відносно ОСОБА_1 як боржника у зобов`язанні на момент укладення договору про відступлення права вимоги не набуло, відповідно таке право не могло бути передане цим товариством на користь позивача на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-16 від 07 жовтня 2016 року.
Таким чином, АТ «ТАСКОМБАНК», а в подальшому ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не мають права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 20 вересня 2018 року № 3873082819 між відповідачем та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень».
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо недоведеності факту викупу позивачем права вимоги за вищевказаним кредитним договором, а тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованості за кредитним договором № 3873082819 від 20 вересня 2021 року, оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення першочергового договору про відступлення права вимоги вимога до боржника не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення.
На підставі викладеного суд вважає, що позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не довело переходу до нього права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 3873082819 від 20 вересня 2016 року, який був укладений з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», а тому позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає.
Керуючись статями 258, 259, 263, 265, 282 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 вересня 2018 року №3873082819, у сумі 87124,12 грн. та судових витрат – відмовити. 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Вітовський районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін:
позивач – товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», адреса: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, 01133, ЄДРПОУ 44276926;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя В.В.Полішко