РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/554/26
провадження у справі №2/0285/1054/26
06 квітня 2026 року       м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б. за участі секретаря судового засідання Кородчук О.О. та осіб, які беруть участь у справі: 
позивач: представник не прибув,
відповідач: не прибув,
розглянувши заочно у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви
12.01.2026 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 45 920 грн, а також судовий збір в розмірі 2 662 грн 40 коп. і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 
8 000 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що 29.09.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 14 000 грн зі сплатою 1,90% в день зі строком користування кредитом 30 днів, тобто до 29.10.2020. На підставі договору факторингу позивач набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 45 920 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14 000 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 31 9220 грн, яку позивач просить стягнути на його користь.
Процесуальні рішення у справі
Ухвалою судді від 10.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 47).
Ухвалою судді від 03.03.2026 постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 55).
Доводи сторін у справі
Позивач просив проводити розгляд справи без його участі.
Відповідач в судове засідання не прибула повторно, про час і місце судового розгляду була повідомлено вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомила. 
Відповідач подала відзив на позов,у якому просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами на підставі кредитного договору, який був укладений 5 років тому. Після отримання відповідачкою кредитних коштів, нею не здійснювалось жодних платежів протягом останніх 3 років, будь яких додаткових угод, реструктуризацій, заяв про визнання боргу або інших дій, що могли переривати перебіг позовної давності, відповідач не вчиняла. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність становить 3 роки. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, якщо про засовування позовної давності заявлено стороною у спорі. Таким чином, на момент звернення позивача до суду із вказаним позовом, строк позовної давності сплинув.
Представник позивача подав письмові пояснення щодо строків позовної давності. Зазначив, що 02.04.2020 набув чинності Закону України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірсної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірсної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. Дію карантину неодноразово було продовжено по всій території України та Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 30.06.2023 - відмінено. Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції, яка діяла з 17.03.2022 до 29.01.2024, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки визначенні статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, позивачем не пропущено строк позовної давності.
За таких обставин, керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 29.09.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 14 000 грн зі сплатою 1,90% в день зі строком користування кредитом 30 днів, тобто до 29.10.2020 (а.с. 8).
21.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 23, 27 зворот, 29).
Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 45 920 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14 000 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 31 9220 грн.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
І. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності
У відзиві на позов відповідач заявила про застосування строку позовної давності, який сплинув, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами на підставі кредитного договору, який був укладений 5 років тому. Після отримання відповідачкою кредитних коштів, нею не здійснювалось жодних платежів протягом останніх 3 років, будь яких додаткових угод, реструктуризацій, заяв про визнання боргу або інших дій, що могли переривати перебіг позовної давності, відповідач не вчиняла. 
З урахуванням зазначеного, відповідач просила відмовити в задоволенні позову на підставі 
ч. 4 ст. 267 ЦПК України.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини.
Згідно із ч. 2 ст. 263 ЦК України у разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.
Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Відповідно до умов кредитного договору від 29.09.2020 відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 14 000 грн зі сплатою 1,90% в день зі строком користування кредитом 30 днів, тобто до 29.10.2020 (а.с. 8).
Таким чином, відповідач відповідно до умов кредитного договору зобов`язана була повернути кредитні кошти у повному обсязі 29.10.2020.
Отже право на звернення до суду із вказаним позовом у кредитора виникло на наступний день після невиконання відповідачкою грошового зобов`язання, тобто 30.10.2020, а тому трирічний строк позовної давності повинен був минути 30.10.2023.
Однак, 02.04.2020 набув чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірсної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірсної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. 
Дію карантину неодноразово було продовжено по всій території України та Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 30.06.2023 - відмінено. 
Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції, яка діяла з 17.03.2022 до 03.09.2025, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки визначенні статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
04.09.2025 набрав чинності Закон України № 4434-IX від 14.05.2025, яким пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено. 
Тобто, лише з 04.09.2025 почав діяти трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України.
Оскільки трирічний строк позовної давності розпочав свій відлік з 04.09.2025, а із зазначеним позовом позивач звернувся 12.01.2026, тому позивачем не пропущено строк позовної давності.
ІІ. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
ІІІ. Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
При цьому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (Постанова ВП ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12, Постанова ВС від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц).
Відповідно до умов кредитного договору від 29.09.2020 відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 14 000 грн зі сплатою 1,90% в день зі строком користування кредитом 30 днів, тобто до 29.10.2020 (а.с. 8).
Згідно із п. 4.1. кредитного договору строк кредит може бути продовжено, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2.-4.5. договору.
Відповідно до п. 4.2. кредитного договору споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3. договору.
Згідно із п. 4.3. договору пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 год. з моменту вчинення вказаних дій споживачем.
Оскільки позивачем не надано доказів виконання позичальником вимог п. 4.3. кредитного договору щодо сплати процентів, тому суд приходить до висновку, що строк користування кредитом продовжений не був, а тому строк користування кредитом закінчився у 30 денний строк, визначений п. 1.4. кредитного договору, тобто 29.10.2020.
Отже, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитом в розмірі 
7 980 грн (14 000 грн х 1,90% х 30 днів).
У решті позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
Висновки за результатами розгляду позовної заяви
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджуються належними та допустимими доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 
8 000 грн, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Указаний критерій застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у зазначеній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2500 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів, 79029, ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за кредитним договором в сумі 21 980 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14 000 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 7 980 грн; а також судовий збір в розмірі 1 274 грн 38 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн.
У решті позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.
Повне судове рішення складено 06.04.2026.

Суддя Т.Б. Сташків