Справа № 463/9391/25 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В. 
Провадження № 33/811/153/26 Доповідач: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Мельника А.В. на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 02 січня 2025 року, 

встановив:

постановою Личаківського районного суду м. Львова від 02 січня 2025 року,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрано йому покарання у виді адміністративного штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) років. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн. 
Відповідно до оскаржуваної постанови, 25.09.2025 року о 00:05 год. м. Львів, вул. Пасічна, 33, водій ОСОБА_1 , керував ТЗ Skoda Octavia днз НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нечітка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, що склалась). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ та в медичному закладі відмовився. Подія фіксувалсь на нагрудні відеорестратори: 471293/4471938., чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Окрім цього з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №464272 від 25.09.2025 року вбачається, що 25.09.2025 року 00:05 год. м. Львів, вул. Пасічна, 33, водій ОСОБА_1 , керував ТЗ Skoda Octavia днз НОМЕР_1 , по вул. Пасічна, 33 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв перекидання ТЗ. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
На зазначену постанову адвокат Мельник А.В. подав апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Личаківського районного суду м. Львова від 02 січня 2025 року. Провадження у справі  про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП тач.1 ст. 124 КУпАП, - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження покликається на те, що постанова надійшла в електронний кабінет підсистеми електронного суду захисника Мельника А.В. 23.01.2026 року. З постановою ОСОБА_1 ознайомився через свого захисника 23.01.2026 року. У зв`язку з тим, що постанову було отримано лише 23.01.2026 року, ОСОБА_1 об`єктивно був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня винесення постанови.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що судом не було враховано відсутність доказів, що підтверджували б факт керування автомобілем ОСОБА_1 та як наслідок відсутність складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАІІ, за ч.1ст. 124 КУпАІІ.
Зазначає, що наведені дані у протоколі та рапорті не підтверджені доказами та ґрунтуються лише на суб`єктивних припущеннях патрульних поліції. Як вбачається із відеозаписів із нагрудних камер поліцейських, особу водія не було встановлено. Незважаючи на прохання ОСОБА_1 переглянути докази, на які посилаються поліцейські при висловленні, що він ніби-то водій, працівники поліції не надали відео для огляду.
Вважає, що зазначення у рапорті, що особа водія встановлена за допомогою камер зовнішнього відеоспостереження ЦБМ не відповідає дійсності. На відеозаписах з нагрудних камер не видно встановлення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом із камер зовнішнього відеоспостереження ЦБМ. На прохання ОСОБА_1 показати відеозаписи на підставі яких його вважають водієм, йому відповіли, що його це не стосується, він подивиться на все у суді.
Зазначає, що працівники поліції у своїй діяльності порушили принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при з`ясуванні обставин було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на суб`єктивному сприйнятті працівників патрульної поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів (показання свідків, відеофіксації тощо), які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП га ч. і ст. 124 КУпАП.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та адвокат Мельник А. В. не з`явивлися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, про причину неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Крім того, згідно довідки про доставку повідомлення у додатку «Viber», 10.02.2026 року судова повістка сформована електронному вигляді і доставлена на номер мобільного телефону ОСОБА_1 та адвоката Мельник А. В., які зазначені у апеляційній скарзі, що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23.01.2023 року.
Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Відповідно до ст. 124 КпАП України передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України та відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлено єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до п.1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил. Вимоги цього пункту означають, що знання Правил є обов`язковим для кожного учасника дорожнього руху, чітке виконання їх положень сприяє взаємній довірі та повазі, безпечному співіснуванню на дорозі всіх учасників дорожнього руху, будь-які відхилення від положень цих правил можуть привести до ДТП, заподіянню шкоди майну, здоров`ю та життю людей.
За змістом пунктів 1.4 та 1.5 Правил дорожнього руху України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Відповідно до п. 12.1. Правил дорожнього руху України передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідно до п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №464266 від 25.09.2025 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, рапортом працівників поліції, поясненнями ОСОБА_1 , DVD-R диском, протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №464272 від 25.09.2025 року, схема ДТП, письмові ОСОБА_1 , рапорт працівників поліції.
Що стосується доводів апелянта про те, що не видно встановлення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційний суд зазначає наступне. Як вбачається з досліджених відеозаписів нагрудних камер працівників поліції ОСОБА_1 стверджує, що був рядом з місцем події, побачив перекинуту машину, його попросили відкрити зазначений автомобіль.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи пояснень від 12.09.2025 року самого ОСОБА_1 , що він був пасажиром транспортного засобу, викликав тверезого водія через телеграм канал, який і скоїв ДТП та згодом покинув місце події.
Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 не надав жодних анкетних даних, щодо ніби то водія, який перебував за кермом автомобіля Skoda Octavia днз НОМЕР_1 , а тому такі доводи апелянта не приймаються до уваги, оскільки дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи вони не спростовуються, а оцінюються як такі, що здійснюються з метою уникнення адміністративної відповідальності.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 , за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Мельника Андрія Володимировича, є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:

поновити строк апеляційного оскарження.
Апеляційну скаргу адвоката Мельник Андрія Володимировича – залишити без задоволення.
Постанову Личаківського районного суду м. Львова від 02 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності – залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА-МИКИЧ