Справа № 420/25070/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно зі ст.262 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
25 липня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.05.2025 року №155350022887, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
звернути постанову до негайного виконання в межах одного місяця.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що органами Пенсійного фонду України, з урахуванням страхового стажу – 42 роки 4 місяці та 1 день, з 01.03.2025 року позивачу призначено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком у розмірі 6220,04 грн.
У лютому 2025 року, разом із заявою про призначення пенсії за віком, до територіального органу Пенсійного фонду України позивач подала заяву про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надала необхідні документи.
Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.05.2025 року №155350022887 позивачу відмовлено у призначенні та виплаті зазначеної одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що період її працевлаштування на посаді бібліотекаря не зараховується до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.
Підставою для відмови позивачу в призначені та виплаті одноразової допомоги були висновки відповідача щодо того, що відсутні підстави для визначення права на виплату грошової допомоги, оскільки позивач працювала на посаді бібліотекаря, яка не відноситься до посад, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Постанови Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993.
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.05.2025 року №155350022887, яким відмовлено позивачу в призначені одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернулась до суду з вказаним позовом.
28 серпня 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.
Так, як вказує представник відповідача, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Одеській області та з 15.02.2025 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі по тексту Закон №1058). 
Позивач 17.02.2025 одночасно з заявою про призначення пенсії за віком звернулася до Головного управління із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7- 1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058.
Після розгляду поданих позивачем документів, Головним управлінням прийнято рішення від 14.05.2025 року №155350022887 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до п.7.1 Прикінцевих положень Закону №1058, у зв`язку з відсутністю законних підстав.
Щодо позовної вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління від 14.05.2025 року №155350022887, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач зазначає наступне.
Представник відповідача, з покликанням на п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058, Постанову Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати», Постанову Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», зазначає, що позивач працювала на посаді бібліотекара, яка не відноситься до посад, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»- «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліку №909.
На переконання представника відповідача, Головне управління не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України та з урахуванням наведених доводів позивачем у позовній заяві, відсутні законні підстави для її задоволення.
Окрім того, представник відповідача зауважив, що позовні вимоги в частинні зобов`язань здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не підлягає задоволенню, адже судом не може прийматись відповідне рішення, оскільки це є втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади та буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства.
Представник відповідача також зауважив, що негайно виконуються виключно рішення, в резолютивній частині яких з учасника справи стягуються кошти на користь позивача. 
Враховуючи те, що позовна заява не містить вимоги щодо безпосереднього стягнення з Головного управління суми грошових коштів, відсутні правові підстави для звернення судового рішення до негайного виконання.
З огляду на вказане, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд ухвалою від 08 серпня 2025 року прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі та витребував в порядку ст.80 КАС України у відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчених копій:
заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
документи та матеріали, які слугували підставою для прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення від 14.05.2025 року №155350022887 про відмову ОСОБА_1 , яким відмовлено в призначені одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
19.08.2025 до суду від відповідача надійшли витребувані ухвалою суду від 08.08.2025 належним чином засвідчені докази.
Розглянувши подані документи і матеріали, відзив відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Одеській області та з 15.02.2025 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач:
з 14.09.1985 зарахована на посаду завідуючої бібліотекою-філіалом с. Яськи-1;
з 01.11.2007 переведена на посаду бібліотекара 8 розряду;
з 02.01.2009 переведена на посаду бібліотекара 10 розряду;
з 31.12.2018 звільнена з посади зав. бібліотекою №1 села Яськи за ст.36 КЗпП України.
Згідно з архівною довідкою Комунальної установи «Трудовий архів» Біляївської міської ради від 05.12.2024 №467: 
наказом №59 п.1 від 11 вересня 1985 року по Біляївській централізованій бібліотечній системі м. Біляївка Одеської області, ОСОБА_1 зараховано з 14 вересня 1985 року на посаду завідуючої бібліотеки-філіалу с Яськи;
наказом №104 п.1 від 29 грудня 2018 року по Біляївській централізованій бібліотечній системі м. Біляївка Одеської області, у зв`язку з об`єднанням територіальних громад, ОСОБА_1 , зав. бібліотекою №1 с. Яськи звільнено з 31 грудня 2018 року.
Окрім того, відповідно до довідки відділу освіти, культури, молоді та спорту Яськівської сільської ради від 17.02.2025 №7-133/137, ОСОБА_1 дійсно була зарахована на посаду завідуючою бібліотеки-філіалом с. Яськи -1 (наказ №59 від 11.09.1985, запис у трудовій №5).
Також, з означеної довідки вбачається, що:
01.04.2019 до відділу освіти, культури, молоді та спорту Яськівської сільської ради прийнята у зв`язку зі створенням Яськівської громади, переведено на посаду бібліотекаря (наказ від 01.04.2019 №21/7-54);
31.12.2021 переведено з посади бібліотекара Яськівської сільської бібліотеки на посаду бібліотекаря Троїцької сільської бібліотеки (наказ від 31.12.2021 №158/7-54);
16.03.2024 переведена на посаду завідуючої Троїцької сільської бібліотеки (наказ від 01.03.2024 №18/7-54) і працює по теперішній час. 
Суд встановив, що позивач 17.02.2025 звернулась до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила призначити пенсію за віком та грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За вказаною заявою позивача від 17.02.2025, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №155350022887 від 14.05.2025 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У вказаному рішенні відповідач, зокрема, зазначає, що згідно пункту 7-1 розділу XV Закону одноразова грошова допомога у розмірі 10 місячних пенсій виплачується особам, які на день досягнення пенсійного віку працювали в закладах й установах державної або комунальної форми власності на посадах, які надають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»- «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж на таких посадах 30 років - для жінок, а також якщо вони до цього не отримували будь-якої пенсії.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №155350022887 від 14.05.2025 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, оскільки позивач працювала на посаді бібліотекара, яка не відноситься до посад які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»- «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Постанови Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993.
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №155350022887 від 14.05.2025 протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (в подальшому - Закон №1788-ХІІ), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2021 по 31.03.2022 - не менше 28 років 6 місяців, з 01.04.2022 по 31.03.2023 - не менше 29 років.
Згідно із п.7-1 розд.XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (в подальшому - Закон №1058-IV), особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (в подальшому - Порядок №1191).
Згідно із п.1 Порядку №1191, умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до п.2 Порядку №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».
Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посада, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Згідно із п.6 Порядку №1191, для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058-IV, станом на день її призначення.
Відповідно до п.7 Порядку №1191, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Із урахуванням вищевикладених норм, суд зазначає, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 02.03.2020 по справі №175/4086/16-а, від 28.04.2020 по справі №678/941/17, від 12.03.2019 по справі №127/9277/17.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
Судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи, страховий стаж позивача становить 42 роки 4 місяці 01 день. 
До того ж, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.05.2025 року №155350022887 відмовлено позивачу в призначені одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач працювала на посаді бібліотекаря, яка не відноситься до посад, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Постанови Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993.
Проте суд зазначає, що відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, до посад працівників освіти віднесені: бібліотеки та наступні посади в таких закладах: завідуючі, бібліотекарі.
Статтею 6 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» визначено види бібліотек, які, зокрема, за призначенням поділяються на публічні (загальнодоступні), у тому числі спеціалізовані для дітей, юнацтва, осіб з фізичними вадами; спеціальні (академій наук, науково-дослідних установ, навчальних закладів, підприємств, установ, організацій).
Бібліотека, відповідно до ч. 3 ст.12 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу», може не мати статусу юридичної особи та перебувати у складі підприємства, установи або організації.
Разом з цим, стаття 30 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» встановлює соціальні гарантії працівників бібліотек, відповідно до частини першої якої на працівників бібліотек, незалежно від форм власності та статусу бібліотеки, поширюються гарантії, встановлені законодавством про працю, соціальне страхування, пенсійне забезпечення.
Згідно із ч. 6 ст.30 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу», працівники бібліотек мають право на допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі посадового окладу, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та доплату за вислугу років у розмірах та порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи вищевикладене, Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993, передбачена посада бібліотекара незалежно від форми власності, відомчої належності закладів і установ або статусу.
Отже, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.05.2025 року №155350022887, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд зазначає, що доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, оскільки позивач працювала на посаді бібліотекаря, яка не відноситься до посад, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»- «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Постанови Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993, є помилковими, у зв`язку з чим зазначене не може бути підставою для відмови у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.05.2025 року №155350022887, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вирішуючи позовні вимоги зобов`язального характеру, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.2 КАС України, метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між суб`єктами владних повноважень та фізичними особами. Також суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Тобто, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта ухвалити рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та спрямований на недопущення свавілля в органах влади.
Для ефективного та повного захисту порушених прав позивача суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд зазначає, що захист прав позивача саме в такий спосіб не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки суд не втручається в дискреційні повноваження відповідача, не привласнює їх і не підміняє ГУ ПФУ в Одеській області, а лише зобов`язує відповідача вчинити певні дії, що повністю відповідає вимогам законодавства.
Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо дискреційності повноважень, з огляду на таке.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду, дискреційними повноваженнями є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача у спірній ситуації не ґрунтується на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм дій відповідача чітко зазначений законодавчо, у цьому випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Щодо вимог позивача звернути рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.
Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.
З аналізу наведених норм вбачається, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Разом з тим, КАС України не передбачено негайне виконання всіх судових рішень. Більш того, ст.371 КАС України передбачає вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно.
Приймаючи рішення у цій справі, суд не присудив до стягнення на користь позивача будь-яких грошових сум.
Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звернення рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за місяць.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1. ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Інші доводи відповідача по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.
Керуючись ст.2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.05.2025 року №155350022887, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В задоволенні вимоги позивача щодо звернення рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, код ЄДРПОУ 20987385, місцезнаходження: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012.

Суддя Дмитро БАБЕНКО