Справа № 308/1179/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2026 року        місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатськоъ області в складі:

головуючого судді – Дегтяренко К.С.,
за участі секретаря судового засідання – Сапронова А.О.,

у складі учасників справи:
позивача ОСОБА_1 
представника позивача - адвоката Логойда В.М. 
представник відповідача – Видаш Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Ужгород, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення рішення про примусове видворення з України,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_2 прикордонного загону Західного міжрегіонального управління ДПСУ ОСОБА_2 №000516Е від 17.01.2026 року, згідно якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. 
В обгрунтування позову посилається на наступне, 17.01.2026 позивач, разом зі своїм сином ОСОБА_3 (обидва - мешканці АДРЕСА_1 ), перебував у с. Кам`яниця Ужгородського району, де близько 17 години (коли пересувався по селу ) був затриманий співробітниками відділення інспекторів прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” НОМЕР_2 прикордонного загону. Хоча він пред`явив працівникам ДПСУ документи, що посвідчують особу, а також військово-облікові документи, тим не менше він був доставлений в приміщення відділення інспекторів прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (у с. Кам`яниця), де на нього було складено два протоколи - про адміністративне затримання до 3 годин і про адміністративне правопорушення. Вподальшому винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 202 КУпАП та нагладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмір 850 гривень. 
З накладеним адміністративним стягненням позивач не згідний з наступних підстав: 
- обов`язковою складовою адміністративного правопорушення є вина, тоді як вона у позивача відсутня. Так, позивач двічі звертався за відповідним дозволом до відповідача у квітні 2024 року (докази додаються) і жодного разу не отримав від відповідача будь-якої відмови, що позивач сприйняв за т. з. “мовчазну згоду”, яка передбачена регуляторним законодавством України. Таким чином, відповідач своєю бездіяльністю штучно і безпідставно обмежував гарантоване Конституцією України право позивача на вільне пересування ;
- позивач був затриманий у самому населеному пункті - с. Кам`яниця Ужгородського району, а не на “його околицях”, як зазначено у протоколі (хоча і околиці можна розуміти по-різному - ще в селі чи вже за ним). Факт затримання в адміністративних межах села може бути підтверджено сином позивача, який був затриманий разом з ним, а також був підкреслений позивачем і його сином у поясненнях, які ними надавалися на вимогу працівника прикордонної служби. Водночас, згідно ст. 22 Закону України “Про державний кордон” до прикордонної смуги не включаються населені пункти (де відповідач і був затриманий) та місця масового відпочинку населення;
- згідно ст. 221-1 КУпАП від імені органів ДПСУ розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: 
начальники органів охорони державного кордону та їх заступники; 
інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охоронидержавного кордону України. 
Відповідно до ст. 6 Закону України “Про Державну прикордонну службу” та п.5 розділу 1 Положення «Про органи охорони державного кордону», затв. наказом МВС України №971 від 30.11.2018, органами охорони державного кордону є: прикордонний загін, окремий контрольно-пропускний пункт, авіаційна частина. 
Особа, що винесла постанову (та сама, що склала і протокол- начальник відділення інспекторів прикордонної служби п. Чубій Денис Сергійович), до складу начальників або заступників начальників органів охорони державного кордону не входить. За відсутності у такої особи підтвердження повноважень розглядати справи про адміністративні правопорушення (а такі позивачу пред`влені не були) виникає обгрунтоване припущення, що постанова про вчинення ним адміністративного правопорушення ухвалена особою, не уповноваженою на складання та підписання таких постанов. Якщо ж такі повноваження існують, вони повинні бути пред`явлені позивачу і, тепер, суду;
- ррозгляд справи відбувся одночасно із складенням протоколу, без надання позивачу достатнього часу і можливості підготуватися до свого захисту і без з`ясування, чи власне згоден позивач на розгляд справи в день складання протоколу.
Враховуючи вищевикладене вважає постанову протиправною, просить її скасувати, апровадження у справі закрити.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити, зазначає, що прийнята відповідачем постанова є законним актом реагування на порушення державного кордону. Накладення штрафу є передбаченою законом санкцією, а не «порушенням прав позивача», як стверджується у позові. Позивач свідомо пішов на ризик перебування у режимній зоні без належних документів, тому наслідки у вигляді адміністративного штрафу є цілком правомірними та обґрунтованими. Закриття провадження за відсутністю складу правопорушення, про яке просить позивач, не має жодних правових підстав.

28.01.2026 року Ужгородським міськрайонним судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі. 
В судовому засіданні 20.02.2026 року:
представник позивача та позивач просили позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовінй заяві. Надали пояснення відповідно до обставин вказаних у позові. Представникв, позивача, у своїх поясненнях, просив суд не брати до уваги їх аргумент, щодо особи якою було розглянуто адміністративну справу, оскільки вказана обставина була ними з`ясована і вони прийшли до висновку про уповновадену особу, тому просив при розгляд врахували три інших аргументи на підтвердження їх позиції;
представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві. 

Заслухавши пояснення учасників адміністративного процесу, наведені ними підстави та заперечення щодо звалених вимог, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюютьсяКодексом України про адміністративні правопорушення(далі-КУпАП), Постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 №1147 «Про прикордонний режим», Законом України «Про державний кордон України»
Диспозиція статті 202 КУпАП є бланкетною та передбачає відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду виїзду.
Державний кордон України це лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору. Державний кордон України визначається Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Правила прикордонного режиму встановлюються Положенням «Про прикордонний режим», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 27 липня 1998 року.
Відповідно до підпункту 3 пункту 2 постанови КМУ №1147 від 27 липня 1998 року прикордонна смуга це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.
Відповідно до пункту 7 Положення, громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).
Порушення саме цього пункту поставлено у вину позивачу.
Разом з тим, з пояснень позивача як тих які надані в суді, так і письмових пояснень наданих ним під час розгляду справи та винесення постанови, вбачається, що він був затриманий в с. Кам`яниця.
Матеріали адміністративної справи, а саме протокол про адміністративне затримання, протокол про адміністративне правопорушення, постанова про притягнення до адміністративної віжровідальності містять посилання на околицю населеного пункту Кам`яниця.
У своєму відзиві представник відповідача зазначає, що не має значення де затримана особа у центрі села чи на його околиці, оскільки територія населеного пункту с. Кам`яниця інтегрована у режимну зону прикордонної смуги, про що є інформація на офіційному ресурсі Оноківської сільської ради.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державний кордон», прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення. 
При цьому, суд звертає увагу, що згідно орфографічного тлумачення, околиця – цевіддалена від центру частина населеного пункту.
З аналізу вищезазначеної норми можна дійти висновку, що перебування в населеному пункті, який територіально в межах (5000 м.) перебуває у прикордонній смузі без відповідного дозволу, не є порушенням, оскільки прикордонна смуга не включає в себе неаселенні пункти, а отже не становить склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 202 КУпАП. 
Як вже було встановлено судом і зазначено вище, позивач перебував саме у населенному пункті, що фактично представник відповідача у своєму відзиві і не заперечує. 
Враховуючі вищевикладене, такі дії позивача виключають порушення ним вимоги п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147 та ст. 24 Закону України «Про державний кордон України».
Відсутність хоча б одного з чотирьох елементів складу адміністративного правопорушення - об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта або суб`єктивної сторони - виключає можливість притягнення особи до відповідальності. Згідно з КУпАП, якщо під час розгляду справи не встановлено ці елементи, провадження підлягає обов`язковому закриттю.
Судом встановлено відсутність об`єктивної сторони складу адмінвстративного правопорушення передбаченого ст. 202 КУпАП.
Хоча суд і прийшов до висновку, про відсутність об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, має надати оцінку і іншим аргументам сторін.
У позовній заяві позивач вказує також і на відсутність у нього умислу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення, тобто відсутність суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення. 
На підтвердження вказаного аргументу, позивач надає підвтердження,що неодноразово звертався до відповідача за отриманням відповідного дозволу, однак такий не отримав. 
Як було з`ясовано в судовому засіданні, адреса електронної пошти на яку були направлені позиавчем заяви із відповідними документами виявилась некоректною і містила різницю в одному символі, а саме у місці його розташування, замість нижнього підкреслювання, тире, разом з тим вказані дії позивача свідчать про намір на отримання дозволу, а відтак вказують на відсутність буль якого умивслу на вчинення вказаного адміністративного правопорушення. 
Щодо процедури розгляду справи, суд вважає, необхідним зазначити наступне.
Судом встановлено, що позивач був ознайомлений зі своїми правами, надав письмові пояснення, відмовився від участі захисника. Суд погоджується з твердженням представника відповідача, що позивач не заявляв клопотань про відкладення розгляду справи, а з`ясування згоди позивача на розгляд справи у день складення протоколу чинним КУпАП не передбачена.
Отже, судом не встановлено істотних порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ст. 202 КУпАП відносно ОСОБА_1 . 
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи наведе вище суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП, у зв`язку із чим постанова начальника відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_2 прикордонного загону Західного міжрегіонального управління ДПСУ ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_4 № 000516Е від 17 січня 2026 року підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити.

Розподіл судових витрат:
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 542,06 гривень.
Керуючись ст.ст.7, 202, 251, 258, 280 КУпАП, ст.ст.2, 72-77, 90, 134, 139, 241-246 КАС України, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 №1147 «Про прикордонний режим», Законом України «Про державний кордон України», суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.
Скасувати постанову начальника відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_2 прикордонного загону Західного міжрегіонального управління ДПСУ ОСОБА_2 №000516Е від 17.01.2026 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП.
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.202 КУпАП закрити на підставі п.1 ч1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 542 гривень 06 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), місце знаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя         Дегтяренко К.С.