ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2026 Справа № 914/474/26 

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., за участю секретаря Перейми Х.О., розглянувши матеріали справи

за позовом:	Львівська міська рада, м. Львів	
до відповідача:	Фізичної особи-підприємця Лев Мирослави Ярославівни, с. Куликів, Львівська обл. 	
про:	стягнення 209 473,18 грн.	

Представники сторін:
від позивача: Хухра В.А. – представник; 
від відповідача: Коваленко О.В. – адвокат.

Обставини розгляду справи.
17.02.2026 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівської міської ради, м. Львів до Фізичної особи-підприємця Лев Мирослави Ярославівни, с. Куликів, Львівська область про стягнення 209 473,18 грн.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 09.03.2026.
09.03.2026 на адресу суду від представника ФОП Лев М.Я. надійшло клопотання про поновлення строку на подання відзиву та відкладення розгляду справи (вх.№6720/26 від 09.03.2026).
09.03.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 19.03.2026.
17.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника ФОП Лев М.Я. надійшов відзив на позовну заяву (вх.№7659/26 від 17.03.2026).
19.03.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 26.03.2026.
26.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника Львівської міської ради надійшли додаткові пояснення (вх.№8706/26 від 26.03.2026).
Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що фізична особа-підприємець Лев Мирослава Ярославівна фактично використовує земельну ділянку комунальної власності №2 площею 0,0800 га з кадастровим номером 4610136300:02:003:0022, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (вул. Комарова, 17), за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання її у користування (оренду) та без укладення правочину щодо такої земельної ділянки. Зазначені обставини, за твердженням позивача, встановлено за результатами обстеження земельної ділянки, проведеного уповноваженою комісією, про що складено акт обстеження №61 від 10.04.2025.
Позивач вказує, що у період з 01.01.2024 по 07.11.2025 відповідач здійснював використання вказаної земельної ділянки без належних правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим територіальною громадою недоотримано кошти у вигляді плати за землю. Відповідно до поданого разом із позовною заявою розрахунку суми недоотриманих коштів, розмір безпідставно збережених відповідачем грошових коштів становить 209 473,18 грн, які позивач просить стягнути у судовому порядку.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому визнав позовні вимоги у повному обсязі, підтверджуючи обставини фактичного користування земельною ділянкою.
Водночас відповідач зазначив, що користування земельною ділянкою було зумовлене набуттям права власності на розташовані на ній об`єкти нерухомого майна та вжиттям заходів щодо належного оформлення правовстановлюючих документів, які не були завершені з незалежних від нього причин.
Крім того, відповідач просить суд, з урахуванням майнового стану та з метою реального виконання рішення, вирішити питання про розстрочення його виконання.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.
Відповідно до пункту 1 ухвали Львівської міської ради від 29.11.2011 №1119 фізичній особі-підприємцю Шоломовичу Ярославу Михайловичу погоджено місце розташування земельної ділянки на АДРЕСА_2 та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для її відведення в оренду площею 0,08 га строком на 10 років для обслуговування будівель та споруд за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики та іншого призначення.
Пунктами 1-3 ухвали Львівської міської ради від 21.11.2023 №2493 передбачено вилучення земельної ділянки площею 0,08 га за згодою Відкритого акціонерного товариства «Концерн-Електрон», затвердження проекту землеустрою та надання її ФОП Шоломовичу Я.М. в оренду на 10 років для обслуговування будівель і споруд за функцією використання – комерція.
На підставі зазначених ухвал між Львівською міською радою та ФОП Шоломовичем Я.М. укладено договір оренди землі №3-2258 від 30.12.2013 строком до 21.11.2023. Ухвалу про продовження оренди не приймали.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.11.2021, виданого приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Гавінською М.І., спадкоємицею визначеної у заповіті власності є Лев Мирослава Ярославівна.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.07.2025 №436889542 будівля готелю з баром та магазин площею 1200,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 перебувають у приватній власності Лев М.Я.
10.04.2025 представниками управління державного контролю за використанням та охороною земель Львівської міської ради та Залізничної районної адміністрації проведено обстеження земельної ділянки, встановлено, що Лев М.Я. фактично використовує земельну ділянку площею 0,0800 га для обслуговування частини магазину, споруд та пожежного резервуару за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування та укладеного правочину. Доступ до земельної ділянки частково обмежено металевою огорожею.
За результатами обстеження складено акт від 10.04.2025 №61 та направлено відповідачу лист управління земельних ресурсів департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради №2412-вих-71337 від 15.05.2025 з пропозиціями оформити право користування (оренди) земельною ділянкою та провести оплату безпідставно збережених коштів за користування ділянкою.
Документи, що посвідчують право користування (оренди) земельною ділянкою площею 0,0800 га у фізичної особи-підприємця Лев М.Я., за період з 01.01.2024 по 07.11.2025 відсутні.
Відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 13.01.2025 №6-28-0.22-18/71-25 індекс споживчих цін за 2024 рік становив 112,0%, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель – 1,12.
За розрахунками управління земельних ресурсів департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради сума недоотриманих коштів міським бюджетом з плати за землю за період з 01.01.2024 по 07.11.2025 становить 209 473,18 грн.
Згідно з листом Головного управління ДПС у Львівській області від 14.11.2025 №1.8-33544-24 відповідач не здійснював сплату земельного податку та орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,08 га за вказаний період.
Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі 209 473,18 грн за користування земельною ділянкою комунальної власності.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права комунальної власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. 
Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад.
Відповідно до частини 3 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Згідно зі частиною 5 статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках публічно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до пункту 14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю – це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72,14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Земельна ділянка – це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України).
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, дев`ятої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.07.2025 №436889542 готель з баром під літ. «А-3»; магазин під літ. «Б-1» загальною площею 1200,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 78676146101) за адресою: м. Львів, вул. В. Комарова, буд. 17 перебувають у приватній власності відповідача.
Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Предметом доказування є встановлення обставин користування відповідачем земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та договору, підставність стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 209 473,18 грн.
30.12.2023 між Львівською міською радою та фізичною особою-підприємцем Шоломовичем Ярославом Михайловичем було укладено договір оренди земельної ділянки №3-2258 (строком до 21.11.2023).
Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.11.2021, виданого приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Гавінською М.І., спадкоємицею визначеної у заповіті власності є Лев Мирослава Ярославівна.
Після закінчення строку дії договору рішення про його поновлення не приймалося, у зв`язку з чим правові підстави користування земельною ділянкою припинилися.
Факт користування відповідачем земельною ділянкою підтверджується матеріалами справи, зокрема актом обстеження №61 від 10.04.2025.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вони не містять належних доказів оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою, зокрема відсутні підтвердження укладення відповідних договорів оренди з Львівською міською радою та державної реєстрації такого права у встановленому законом порядку.
Верховний Суд у своїх постановах наголошував, що користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності без договору оренди надає власнику право на стягнення недоотриманої орендної плати за ст. 1212 ЦК України (справи № 905/1680/20 та № 910/8770/19).
Факт несплати відповідачем підтверджує втрату майна позивачем, що кваліфікується як «виправдане очікування», яке визнається загальноприйнятим у практиці, включно з ЄСПЛ.
Статтею 1212 Цивільного Кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Положення глави 83 Цивільного Кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідків події.
Таким чином, у разі використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без належного оформлення договору оренди, власник такої ділянки – орган місцевого самоврядування, що діє в інтересах територіальної громади має право на захист шляхом стягнення вартості недоотриманої орендної плати відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. 
Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.
Частиною другою статті 20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
Водночас для виникнення кондикційних зобов`язань встановлення вини особи не є необхідним, оскільки вирішальним є сам факт неправомірного набуття або збереження майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212–1214 Цивільного кодексу України).
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) та від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18).
Судом встановлено, що відповідач ФОП Лев М.Я. здійснювала фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності площею 0,0800 га (кадастровий номер 4610136300:02:003:0022) для обслуговування готелю з баром та магазину за адресою: м. Львів, вул. В. Комарова, 17, що обумовлює визначення розміру орендної плати, яка підлягає стягненню як безпідставно збережені кошти.
Суд, визначаючи розмір заборгованості, враховує площу земельної ділянки, що використовується відповідачем. Матеріалами справи підтверджено користування земельною ділянкою площею 0,0800 га (кадастровий номер 4610136300:02:003:0022), яка згідно з витягом з Державного земельного кадастру від 19.06.2025 № НВ-9967766542025 зареєстрована 01.01.2013.
Відповідно до статті 289 Податкового кодексу України при визначенні розміру плати за землю застосовується нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації.
Згідно зі статтею 10 Податкового кодексу України плата за землю належить до місцевих податків.
Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України плата за землю входить до складу податку на майно.
Згідно з пунктом 19 частини першої статті 64 Бюджетного кодексу України плата за землю зараховується до місцевих бюджетів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, користуючись земельною ділянкою без достатньої правової підстави, зберегла у себе кошти, які підлягали сплаті, у зв`язку з чим такі кошти підлягають стягненню на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Витяг від 24.09.2025 № НВ-9979067252025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок підтверджує, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4610136300:02:003:0022 становить 3 999 942,57 грн.
Відповідно до поданого розрахунку, сума безпідставно збережених коштів за період з 01.01.2024 по 07.11.2025, що підтверджує користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності площею 0,0800 га (кадастровий номер 4610136300:02:003:0022), становить 209 473,18 грн.
Отже, відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, без належних правових підстав зберіг у себе кошти, які належали власнику за користування ділянкою. У зв`язку з цим суд встановлює обов`язок відповідача повернути зазначені кошти, а саме 209 473,18 грн, що підлягають стягненню на користь позивача як безпідставно збережені.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює обставини справи.
Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимими є докази, отримані у спосіб, що не суперечить закону.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають до задоволення. 
У поданому відзиві на позов відповідач просить суд, з урахуванням майнового стану та з метою реального виконання рішення, вирішити питання про розстрочення його виконання в частині сплати 209473,18 грн. безпідставно збережених коштів, шляхом здійснення відповідачем на користь позивача 12 рівних щомісячних платежів у розмірі 17456, 10 грн.
Відповідно до частини 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України суд, враховуючи обставини справи, майновий стан сторони та інші обставини, що мають істотне значення, має право відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. При цьому частиною 5 ст. 331 ГПК України визначено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Підставою для відстрочення, розстрочення, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. 
При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 917/138/16.
Всупереч викладеному, відповідачем не надано жодних доказів важкого фінансового стану чи інших доказів на підтвердження обставин, які могли б обґрунтувати відстрочення чи розстрочення виконання рішення, відтак суд відмовляє в задоволенні такого клопотання відповідача.
При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 328,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №588 від 26.12.2025 та №16 від 29.01.2026, який відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов підлягає задоволенню повністю.
Керуючись статтями 4, 7, 13, 73, 74, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лев Мирослави Ярославівни ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код – НОМЕР_1 ) на користь Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, буд. 1; ідентифікаційний код – 04055896) суму безпідставно збережених коштів у зв`язку користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 4610136300:02:003:0022 без правовстановлюючих документів у розмірі 209 473,18 грн, а також судовий збір у розмірі 3328,00 грн.
3. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 01.04.2026.

Суддя Мазовіта А.Б.