КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2026 року м. Київ справа №320/58497/24
Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Жука Р.В., суддів Білоноженко М.А., Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Кабінету Міністрів України
треті особи Міністерство соціальної політики України
Міністерство внутрішніх справ України
Міністерство оборони України
про визнання незаконним та нечинним абз.21 п.3-2 постанови від 10.05.2022 №584,-

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просить суд визнати незаконним та нечинним абз.21 п.3-2 постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 №584 "Про навчання водіїв та державну реєстрацію транспортних засобів у період воєнного стану в Україні". 

ІІ. виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що визначення в Постанові №584 умов/підстав припинення права власності військовослужбовців на транспортні засоби, що є гуманітарною допомогою, є незаконним, суперечить статті 19 Конституції України, оскільки таке визначення здійснено Кабінетом Міністром України поза межами його повноважень (з їх перевищенням), не на підставі та всупереч положень Закону України «Про гуманітарну допомогу» та Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» та Цивільного кодексу України, тому порушує його права.
Від відповідача у встановлений судом строк надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог вказує, що під час прийняття спірних положень оскаржуваної постанови Уряд України діяв в межах, на підставі та у спосіб, що передбачений законодавством України. Відповідач зазначає, що позивач підміняє поняття «права власності» та «тимчасового права користування», адже належним набувачем гуманітарної допомоги є державні органи, які входять до складу сектору безпеки і оборони України.
Позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що він як військовослужбовець ЗСУ належить до суб`єктів правовідносин, у яких очевидно буде застосовано Постанову № 584, зокрема абзац 21 пункту 3-2 Постанови № 584, що надає позивачу право на його оскарження. Також позивачем зазначено, що законом визначено право Кабінету Міністрів України встановлювати лише спрощений порядок обліку та контролю за розподілом і цільовим використанням гуманітарної допомоги. При цьому Законом не передбачено право Кабінету Міністрів України встановлювати умови для припинення права власності, в тому числі на припинення права власності на отриману військовослужбовцями гуманітарну допомогу.
Міністерство соціальної політики України у своїх поясненнях зазначило, що посилання позивача на статті 1, 3, 6 Закону України «Про гуманітарну допомогу», статті 1, 5 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» та статті 319, 321 ЦК України щодо протиправності абзацу 21 пункту 3-2 постанови № 584 є недоведеним та необґрунтованим, і має на меті лише власну інтерпретацію формулювання норм у зазначеній сфері. Також третя особа зазначила, що доводи позивача не містять обґрунтування порушених його прав.
Міністерство внутрішніх справ України у своїх пояснення зазначила, що внесення до Реєстру постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 № 584, а також опублікування зазначеного нормативно-правового акту в Офіційному віснику України підтверджує відповідність спірного нормативно-правового акту Конституції України, законам України та іншим актам законодавства. Разом з тим зазначено, що відповідач при виданні оскаржуваного нормативно-правового акту діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Міністерство оборони України у своїх пояснення зазначила про те, що оскаржувана постанова ніяким чином не порушує права військовослужбовців, а лише спрямована на покращення законодавчого врегулювання механізму реєстрації, обліку та використання під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, безпеки населення та захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Також зазначаємо, що Позивач підміняє поняття «права власності» та «тимчасового права користування», адже належним набувачем гуманітарної допомоги є державні органи, які входять до складу сектору безпеки і оборони України. На думку третьої особи-3 постанова № 584, в редакції постанови № 1235, повністю відповідає Закону України «Про гуманітарну допомогу» та прийнята для реалізації Закону України від 08.11.2023 № 3448-IX.

ІІІ. Заяв (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/58497/24 передана до розгляду судді Жуку Р.В.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 30.01.2025 визначено персональний склад колегії суддів: головуюча суддя Жук Р.В., суддя Білоноженко М.А., суддя Парненко В.С.
27.02.2025 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.
06.03.2025 позивачем подано до суду відповідь на відзив.
25.03.2025 відповідачем подано до суду заперечення відповіді на відзив. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 залучено до участі у справі Міністерство соціальної політики України, Міністерство внутрішніх справ України та Міністерство оборони України в якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.
08.05.2025 Міністерством соціальної політики України та Міністерством внутрішніх справ України подано до суду пояснення у справі.
19.05.2025 позивачем подано до суду заперечення на пояснення Міністерства соціальної політики України та Міністерства внутрішніх справ України.
05.06.2025 Міністерством оборони України подано до суду пояснення у справі.
Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання 11.09.2025 з`явився представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Також з`явилися представники відповідача та третьої особи Міністерства внутрішніх справ України, які просили відмовити у задоволені позовних вимог. Представники Міністерства соціальної політики України та Міністерства оборони України не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Враховуючи клопотання сторін, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на місці ухвалив продовжувати розгляд справи у письмовому провадженні, 11.09.2025 судом постановлено протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини. 
Позивач - ОСОБА_1 , є військовослужбовцем Збройних Сил України, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 від 15.05.2024.
23.01.2024 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо ввезення, обліку, розподілу гуманітарної допомоги, особливостей оподаткування відповідних операцій та подання звітності", за яким всі ГО набувають статус отримувача гуманітарної допомоги незалежно від їх включення до Єдиного реєстру отримувачів гуманітарної допомоги в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування. 
На думку позивача автомобіль переданий від благодійної організації до конкретного військовослужбовця, як гуманітарна допомога після передачі знаходиться у власності військовослужбовця, що кореспондується із положеннями статті 334 Цивільного кодексу України.
Процедура державної реєстрації транспортних засобів, в тому числі, які є гуманітарною допомогою, що передана від благодійної організації конкретному військовослужбовцю (у період воєнного стану в Україні) визначається постановою Кабінету Міністрів України «Про навчання водіїв та державну реєстрацію транспортних засобів у період воєнного стану в Україні» № 584 від 10 травня 2022 року (далі - Постанова № 584).
Разом з цим, останнім абзацом (абзац 21) пункту 3-2 Постанови №584 визначено, що протягом трьох місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану транспортні засоби, визнані гуманітарною допомогою і які перебувають на тимчасовому державному обліку, підлягають відомчій реєстрації державними органами, які входять до складу сектору безпеки і оборони України, зазначеними в абзаці третьому частини другої статті 6 Закону України «Про гуманітарну допомогу».
Позивач вважає, що у випадку отримання ним транспортного засобу в якості гуманітарної допомоги та його постановки на тимчасовий державних облік, його буде позбавлено права власності після припинення/скасування воєнного стану, що вважає порушує його права, тому звернувся із вказаним позовом до суду.

V. Оцінка суду.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків. 
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Позивач оскаржує абз.21 п.3-2 постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 №584 "Про навчання водіїв та державну реєстрацію транспортних засобів у період воєнного стану в Україні".
У відповідності до частини 2 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Таким чином, особа має право оскаржити нормативно-правовий акт не лише тоді, коли щодо неї застосовано цей акт, і й на майбутнє - щоб запобігти такому застосуванню, але за умови, що така особа є суб`єктом відповідних правовідносин.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є особою, до якої застосовано оскаржувані положення постанови Кабінету Міністрів України та особою, яка є суб`єктом правовідносин, у яких буде вона застосована, що спростовує твердження відповідача та третіх осіб в цій частині щодо неналежного обраного способу захисту. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-IX.
Пунктом 3 вказаного вище Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.
В подальшому, воєнний стан продовжений Указами Президента України та діє і на час розгляду справи.
Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» від 05.07.2012 №5073-VI (далі-Закон №5073), бенефіціар - набувач благодійної допомоги (фізична особа, неприбуткова організація або територіальна громада), що одержує допомогу від одного чи кількох благодійників для досягнення цілей, визначених цим Законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», Благодійники спільно чи індивідуально можуть здійснювати благодійну діяльність на підставі добровільного вибору одного або кількох таких її видів, зокрема: безоплатна передача у власність бенефіціарів коштів, іншого майна, а також безоплатне відступлення бенефіціарам майнових прав.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійною пожертвою визнається безоплатна передача благодійником коштів, іншого майна, майнових прав у власність бенефіціарів для досягнення певних, наперед обумовлених цілей благодійної діяльності, відповідно до цього Закону.
Благодійник або уповноважені ним особи мають право здійснювати контроль за цільовим використанням благодійної пожертви, у тому числі на користь третіх осіб.
Згідно ст. ст. 729, 730 Цивільного кодексу України пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети. До договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом. Пожертвувач або його правонаступники мають право вимагати розірвання договору про пожертву, якщо пожертва використовується не за призначенням.
Відповідно до ст. 725 Цивільного кодексу України договором дарування може бути встановлений обов`язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи або утриматися від її вчинення (передати грошову суму чи інше майно у власність, виплачувати грошову ренту, надати право довічного користування дарунком чи його частиною, не пред`являти вимог до третьої особи про виселення тощо). Дарувальник має право вимагати від обдаровуваного виконання покладеного на нього обов`язку на користь третьої особи.
Ураховуючи вищезазначені норми права позивач, обґрунтовуючи свою правову позицію вважає, що з моменту передачі військовослужбовцю - фізичній особі (набувач гуманітарної допомоги) транспортний засіб, який надходить у період проведення антитерористичної операції, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, безпеки населення та захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для отримання і використання Збройними Силами України набуває на нього право власності.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами позивача та вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, правові, організаційні, соціальні засади отримання, надання, оформлення, розподілу і контролю за цільовим використанням гуманітарної допомоги та сприяє гласності і прозорості цього процесу визначає Закон України «Про гуманітарну допомогу» від 22.10.1999 №1192-XIV (далі-Закон №1192).
З метою приведення Закону України «Про гуманітарну допомогу» у відповідність до особливостей воєнного часу шляхом спрощення порядку ввезення, обліку та розподілу гуманітарної допомоги законодавцем Законом України від 08.11.2023 р. №3448-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо ввезення, обліку, розподілу гуманітарної допомоги, особливостей оподаткування відповідних операцій та подання звітності» (далі - Закон №3448), який набрав чинності 23.01.2024 внесено зміни до Закону №1192-XIV .
Приписами пункту 2 статті 1 Закону №1192 (в редакції на час виникнення спірних правовдносин) встановлено, що гуманітарна допомога - цільова адресна безоплатна допомога у грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами з мотивів гуманності отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують допомоги у зв`язку із соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, скрутним фінансовим становищем, введенням воєнного або надзвичайного стану, виникненням надзвичайної ситуації або тяжкою хворобою конкретної фізичної особи, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту.
Відповідно до пункту 6 статті 1 Закону №1192, набувачі гуманітарної допомоги - фізичні та юридичні особи, які потребують допомоги і яким вона безпосередньо надається. 
Абзацом 4 статті 3 Закону №1192 встановлено, що отримувачі гуманітарної допомоги мають право здійснювати розподіл або перерозподіл гуманітарної допомоги між набувачами гуманітарної допомоги з дотриманням її цільового призначення без додаткового погодження з донором. Набувачі гуманітарної допомоги - юридичні особи, визначені підпунктами "а", "б", "в", "г", "ґ", "д", "е", "є", "і" пункту 5 статті 1 цього Закону, мають право здійснювати передачу одержаної від отримувача гуманітарної допомоги іншим набувачам за погодженням з отримувачем такої допомоги, наданим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з дотриманням її цільового призначення.
Положеннями статті 6 Закону №1192 визначено перелік підакцизних товарів, які можна ввозити в Україну у якості гуманітарної допомоги.
Так, абзацом 2 зазначеної статті окреслено, що не відносяться до гуманітарної допомоги підакцизні товари, крім:
- транспортних засобів, що надходять у період проведення антитерористичної операції, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, для отримання і використання Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною спеціальною службою транспорту, Національною поліцією України, Національною гвардією України, Державною прикордонною службою України, Державною службою України з надзвичайних ситуацій, Державною міграційною службою України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, іншими державними органами, які входять до складу сектору безпеки і оборони України, Державною кримінально-виконавчою службою України, комунальними організаціями (установами) підготовки громадян до національного спротиву, а також для використання військовослужбовцями з метою забезпечення проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України. У такому випадку державні органи, які входять до складу сектору безпеки і оборони України, а також органи і установи Державної кримінально-виконавчої служби України, комунальні організації (установи) підготовки громадян до національного спротиву мають статус отримувача гуманітарної допомоги, а з моменту використання таких транспортних засобів - статус набувача гуманітарної допомоги.
При цьому, пунктом 3-3 статті 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1192 встановлено про те, що тимчасово, на період проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, безпеки населення та захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за спрощеним порядком, встановленим Кабінетом Міністрів України, визнаються гуманітарною допомогою транспортні засоби, кінцевими набувачами яких є військовослужбовці, для використання під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, безпеки населення та захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Також відповідно до пункту 3-5 статті 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1192 визначено, що в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування за рішенням Кабінету Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок обліку та контролю за розподілом і цільовим використанням гуманітарної допомоги.
Приймаючи до уваги положення наведених норм, судом вбачаєтеся, що законодавцем розширено перелік осіб, які можуть бути отримувачами та набувачами гуманітарної допомоги. У період дії воєнного або надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування Кабінету Міністрів України надано право встановлювати спрощений порядок визнання допомоги гуманітарною за декларативним принципом, без прийняття відповідного рішення спеціально уповноваженим державним органом з питань гуманітарної допомоги, а також розглядати та приймати рішення про розширення переліку отримувачів гуманітарної допомоги.
Водночас, законодавцем врегулювано питання правового статусу транспортних засобів, що визнаються гуманітарною допомогою в умовах воєнного стану шляхом спрощення порядку обліку, звітування про надходження та розподіл, скасування обов`язкового щомісячного звітування.
Так, повноваження Кабінету Міністрів України у спірних правовідносинах регламентовано Конституцією України, Законом України "Про Кабінет Міністрів України" від 27.02.2014 №794-VII (далі-Закон №794), Регламентом Кабінету Міністрів України, затвердженим постановою КМУ від 18 липня 2007 року № 950 (надалі - Регламент КМУ №950) та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Згідно з положеннями статті 4 вказаного Закону Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Приписами статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Положеннями ч.1 ст.49 Закону №794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Відповідно до частини другої статті 50 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.
Згідно частини першої статті 51 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону. Якщо проект рішення отримав підтримку рівно половини посадового складу Кабінету Міністрів України і за цей проект проголосував Прем`єр-міністр України, рішення вважається прийнятим.
У відповідності з ч.3 ст.4 Закону №794-VII визначено, що Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності, а також визначає порядок розроблення, виконання та моніторингу виконання програмних документів Кабінету Міністрів України.
Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.
Пунктом 1 параграфу 32 Регламенту Кабінету Міністрів України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року №950 передбачено, що проекти актів Кабінету Міністрів готуються на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів, доручень Прем`єр-міністра, а також за ініціативою членів Кабінету Міністрів, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій з дотриманням вимог цього Регламенту.
Процедура державної реєстрації транспортних засобів, в тому числі, які є гуманітарною допомогою, що передана від благодійної організації конкретному військовослужбовцю (у період воєнного стану в Україні) визначається постановою Кабінету Міністрів України №584 «Про навчання водіїв та державну реєстрацію транспортних засобів у період воєнного стану в Україні» від 10.05.2022.
Досліджуючи спірні правовідносини суд дослідив додані відповідачем до письмових заперечень копії матеріалів підготовки проекту положення оскаржуваної постанови, зокрема: пояснювальної записки до проекту; довідку про погодження проекту; висновок Міністерства юстиції України за результатом правової експертизи; висновок Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо відповідності положенням Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини; протоколу узгодження позицій між Міністерствами Укарїни; довідки щодо відповідності зобов`язання України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу; висновки Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України та Міністерства цифрової трансформації України за результатом цифрової експертизи.
Так, проект оскаржуваної постанови розроблено Міністерством соціальної політики України.
Згідно з висновку Міністерства юстиції України від 26 серпня 2024 року за результатами правової експертизи проект оскаржуваної постанови відповідаєКонституції України та актам законодавства, що мають вищу силу.
Проект постанови Кабінету Міністрів України, якою внесено зміни до постанови №584 погоджено без зауважень відповідними заінтересованими органами.
У свою чергу, відповідач на виконання вимог Закону №794-VII, підготував проект про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України №584, для приведення у відповідність із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо ввезення, обліку, розподілу гуманітарної допомоги, особливостей оподаткування відповідних операцій та подання звітності №3448-IX.
Колегія суддів вважає, що для вирішення даного спору необхідно не тільки надати оцінку на відповідність вимогам ст.2 КАС України оскаржуваний абз.21 п.3-2 постанови КМУ №548, а аналізувати в цілому даний пункт.
Так, відповідачем пунктом 2 Постанови №1235 доповнено Постанову Кабінету Міністрів України від 10 травня 2022 р. №584 «Про навчання водіїв та державну реєстрацію транспортних засобів у період воєнного стану в Україні» пунктом 3-2 такого змісту:
«Установити, що на період воєнного стану транспортні засоби, визнані гуманітарною допомогою, кінцевими набувачами яких є військовослужбовці, призначені для використання під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, безпеки населення та захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - транспортний засіб, визнаний гуманітарною допомогою), підлягають тимчасовому державному обліку у сервісних центрах.
Тимчасовий державний облік транспортного засобу, визнаного гуманітарною допомогою, здійснюється на підставі заяви військовослужбовця - набувача такого транспортного засобу (далі - набувач), документа, що посвідчує особу військовослужбовця, документа, що підтверджує проходження військової служби набувачем, а також акта приймання-передачі транспортного засобу, що є гуманітарною допомогою (далі - акт приймання-передачі), за формою згідно з додатком та роздрукованої електронної декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою (далі - декларація), оформленої згідно з додатком 1 до Порядку пропуску та обліку гуманітарної допомоги в умовах воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2023 р. № 953 "Деякі питання пропуску та обліку гуманітарної допомоги в умовах воєнного стану" (Офіційний вісник України, 2023 р., № 87, ст. 5038), на підставі якої такий транспортний засіб ввезено на митну територію України.
За технічної можливості акт приймання-передачі та декларація передаються з автоматизованої системи реєстрації' гуманітарної допомоги до Єдиної інформаційної системи МВС шляхом використання системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів "Трембіта".
У разі відсутності технічної можливості передачі даних з використанням каналів зв`язку систем, визначених в абзаці третьому цього пункту, електронна інформаційна взаємодія може здійснюватися з використанням інших інформаційно-комунікаційних систем із застосуванням у них відповідних комплексних систем захисту інформації' з підтвердженою відповідністю за результатами державної експертизи в порядку, встановленому законодавством.
Також встановлено, що відомості про обліковані за військовослужбовцями транспортні засоби, визнані гуманітарною допомогою, вносяться до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.
Набувач після завершення реєстраційних дій повідомляє військовій частині, органу, підрозділу, в якій проходить військову службу (далі - військова частина), про те, що йому передано транспортний засіб, визнаний гуманітарною допомогою, який обліковується за ним на тимчасовому державному обліку.
Набувачу відмовляється у здійсненні тимчасового державного обліку транспортного засобу, визнаного гуманітарною допомогою, в разі наявності в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відомостей про перебування такого транспортного засобу на тимчасовому державному обліку за набувачем або у разі відсутності відомостей про оформлену декларацію в автоматизованій системі реєстрації гуманітарної допомоги.
Транспортний засіб, визнаний гуманітарною допомогою, знімається з тимчасового державного обліку у зв`язку із:
знищенням такого транспортного засобу,
загибеллю (смертю) набувача;
призупиненням військової служби набувача; визнанням набувача особою, яка зникла безвісти; перебуванням набувача у полоні; перебуванням набувача на лікуванні протягом періоду, що перевищує один місяць (зокрема у зв`язку з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом); перебуванням набувача у розшуку у зв`язку із самовільним залишенням військової частини або дезертирством; 
звільненням набувача з військової служби;
відмовою набувача від транспортного засобу, визнаного гуманітарною допомогою, на користь іншого військовослужбовця.
Після зняття транспортного засобу, визнаного гуманітарною допомогою, з тимчасового державного обліку у зв`язку з надходженням до сервісного центру документів, що підтверджують настання обставин, визначених абзацами тринадцятим - шістнадцятим цього пункту, тимчасовий державний облік такого транспортного засобу може здійснюватися за заявою одного із військовослужбовців, зазначених отримувачем гуманітарної допомоги в акгі приймання-передачі, у порядку, визначеному абзацом другим цього пункту. При цьому до заяви такого військовослужбовця акт приймання-передачі та декларація не додаються, а сам військовослужбовець стає набувачем. У разі відсутності в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відомостей про військовослужбовців, які мають переважне право на тимчасовий державний облік транспортного засобу, визнаного гуманітарною допомогою, сервісний центр інформує військову частину, орган, підрозділ, у якому набувач проходив військову службу, про необхідність проведення відомчої реєстрації такого транспортного засобу.
Транспортні засоби можуть бути зняті з тимчасового державного обліку в разі, коли військова частина інформує сервісний центр про обставини, визначені абзацами тринадцятим - п`ятнадцятим цього пункту.
У разі надходження до сервісного центру документів, що підтверджують використання транспортного засобу, визнаного гуманітарною допомогою, не за цільовим призначенням, тимчасовий державний облік такого транспортного засобу скасовується. Інформація про скасування тимчасового державного обліку та. копії документів, що стали підставою для скасування, надсилаються сервісним центром до спеціально уповноважених державних органів, які здійснюють контроль за цільовим використанням гуманітарної допомоги.
Транспортні засоби, визнані гуманітарною допомогою, зняті з тимчасового державного обліку, та транспортні засоби, щодо яких скасовано тимчасовий державний облік, вважаються не облікованими, а тимчасові реєстраційні талони - не дійсними. Зазначені відомості вносяться до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.
Протягом трьох місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану транспортні засоби, визнані гуманітарною допомогою і які перебувають на тимчасовому державному обліку, підлягають відомчій реєстрації державними органами, які входять до складу сектору безпеки і оборони України, зазначеними в абзаці третьому частини другої статті 6 Закону України "Про гуманітарну допомогу". У разі нездійснення відповідними державними органами відомчої реєстрації транспортних засобів, визнаних гуманітарною допомогою, у встановлений строк тимчасовий державний облік таких транспортних засобів скасовується, та вони вважаються необлікованими.». (абзац 21).
За наслідком внесення таких змін, абзац 21 пункту 3-2 Постанови КМУ № 584 визначає, що протягом трьох місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану транспортні засоби, визнані гуманітарною допомогою і які перебувають на тимчасовому державному обліку, підлягають відомчій реєстрації державними органами, які входять до складу сектору безпеки і оборони України, зазначеними в абзаці третьому частини другої статті 6 Закону України «Про гуманітарну допомогу».
Аналізуючи вищевикладені норми, ураховуючи введення в країні воєнного стану, на переконання колегії суддів вищезазначені зміни у законодавстві спрямовані на те, щоб забезпечити максимальну ефективність використання гуманітарних автомобілів. Метою таких змін є визначення механізму реєстрації, обліку та використання під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, безпеки населення та захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України транспортних засобів, визнаних гуманітарною допомогою, кінцевими набувачами яких є військовослужбовці.
Колегія суддів зауважує, що Законом №3448 установлено, що тимчасово, на період проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, визнаються гуманітарною допомогою транспортні засоби, кінцевими набувачами яких є військовослужбовці, призначені для використання під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, та не визначає порядок набуття права власності.
Відповідно до Великий тлумачний словник сучасної української мови (з дод. і допов.) / Уклад. і голов. ред. В.Т. Бусел. - К.; Ірпінь: ВТФ «Перун», 2005. - 1728 с. -966-569-013-2, тимчасомвий, а, е. - Який існує, діє , відбувається тільки протягом якогось часу.
Ураховуючи наведене, колегія суддів констатує, що законодавець відокремив військовослужбовців, як окремих суб`єктів, які мають право на спрощену тимчасову реєстрацію автомобіля та не передбачає права приватної власності, а є інструментом обліку гуманітарної допомоги для потреб ЗС України лише для виконання задач, спрямованих на оборону України. При цьому, автомобіль залишається на балансі частини або реєструється як «тимчасово облікований» до завершення воєнного стану. 
Оцінюючи оскаржуваний нормативно-правовий акт колегія суддів зауважує, що пункт 3-2 Постанови КМУ №584 визначає порядок тимчасової реєстрації, облік, звітність транспортних засобів та логічним є встановлення підстав припинення такої реєстрації. 
Водночас колегія суддів висуває, що викладені норми права у пункті 3-2 Постанови КМУ №584 є: однозначними їх розуміння (ясність, точність, доступність для розуміння та реалізації); передбачувані (прогнозованості) результатів їх реалізації; відповідають нормативно-правовим актам вищої юридичної сили та узгодженості з нормативно-правовими актами рівної юридичної сили; споріднені та логічні послідовності їх викладення; норми права викладенні з дотриманням причинно-наслідкових зв`язків між структурними елементами нормативно-правового акта.
Аналіз застосованих судом норм матеріального права свідчить, що Кабінет Міністрів України, приймаючи пункт 3-2 Постанови КМУ №584, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені у Законах України "Про Кабінет Міністрів України" та Закону №3448, з використанням повноваження на видання такого нормативно-правового акту з метою, з якою це повноваження надано, та обґрунтовано.
У свою чергу, позивачем не надано жодного допустимого доказу невідповідності оскаржуваної постанови правовим актам вищої юридичної сили, перевищення Кабінетом Міністрів України повноважень при її прийнятті, що в сукупності свідчить про необґрунтованість позовних вимог.
При цьому, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На переконання суду, відповідачем доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

VІ. Судові витрати.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачу було відмовлено у задоволені позовних вимог, а отже відповідно до статті 139 КАС України сума сплаченого судового збору останньому не повертається.
Керуючись статтями 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий - суддя Р.В. Жук

Судді: М.А. Білоноженко

В.С. Парненко