ЄУН: 336/449/26
Провадження №: 2/336/1596/2026 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,
при секретарі Гордейченко Р.Р., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), подану через представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про звільнення від сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд: звільнити його від сплати аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі №335/9507/21, на підставі того, що малолітня дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, та стягнути з відповідача судові витрати на судовий збір. 

В обґрунтування позовних вимог заявлено наступне.

З 20.09.2013 по 10.12.2021 року позивач - ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , який було зареєстровано Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що було зроблено актовий запис № №313 від 20.09.2020 року.

Шлюб між сторонами було розірвано на підставі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2021 року по справі № 335/9504/21. 

Від шлюбу у сторін народилася малолітня дитина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданий Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 25.07.2025.

Після розірвання шлюбу дитина залишились проживати з матір`ю, що вбачається з рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2021 року по справа №335/9507/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, з 06.09.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття

Рішення суду перебуває на виконанні у Лівобережному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 67684099 від 01.12.2021.

Заборгованість по сплаті аліментів відсутня, що підтверджується витягом з АСВП Інформація про виконавче провадження від 19.01.2026.

Відповідно до наявної у позивача інформації, 24.02.2022 Відповідачка разом із спільною дитиною виїхала за кордон. 

Позивач зазначає, що 30.06.2025 малолітня дитина ОСОБА_4 повернулась на територію України, що підтверджується листом Головного центру обробки персональної інформації державної прикордонної служби України від 09.01.2026 №19.5.1/2118-26-Вих.

Відтоді малолітня донька ОСОБА_4 проживає разом з батьком за його зареєстрованим місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою про фактичне місце проживання ТОВ «Управляюча компанія «ДІМ 9000» за Вих. №16/01/2026-01 від 16.01.2026.

Також, на даний час ОСОБА_4 навчається у 6 класі спеціалізованої школи №115 ім. І.Огієнка м. Києва, та саме позивач наразі займається її вихованням, що підтверджується заявою батька про зарахування ОСОБА_6 до спеціалізованої школи № 115 від 25.08.2025 та Довідкою директора школи № 115 № 01 від 07.01.2026. 

Також, позивач зазначає, що відповідачка проживає окремо в іншій країні, створивши умови, за яких вона не бере постійну участь у вихованні дитини. На дату розгляду справи, її місцезнаходження – невідоме.

Таким чином на даний час змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів для утримання дитини на користь Відповідачки.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження.
Вищевказана справа була призначена до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 
При цьому, сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи.
У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Судом встановлено, що з 20.09.2013 по 10.12.2021 року позивач - ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , який було зареєстровано Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що було зроблено актовий запис №313 від 20.09.2020 року.

Шлюб між сторонами було розірвано на підставі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2021 року по справі № 335/9504/21. При державній реєстрації розірвання шлюбу відновлено ОСОБА_3 дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».

Від шлюбу у сторін народилася малолітня дитина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданий Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 25.07.2025.

Після розірвання шлюбу дитина залишились проживати з матір`ю, що вбачається з рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2021 року по справі №335/9507/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, з 06.09.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття

Рішення суду перебуває на виконанні у Лівобережному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 67684099 від 01.12.2021.

Батько приймає участь в утриманні малолітньої доньки, про що свідчать матеріали виконавчого провадження № 67684099 від 01.12.2021 та відсутність заборгованості зі сплати аліментів, що підтверджується витягом з АСВП Інформація про виконавче провадження від 19.01.2026.

30.06.2025 малолітня дитина ОСОБА_4 повернулась на територію України, що підтверджується листом Головного центру обробки персональної інформації державної прикордонної служби України від 09.01.2026 №19.5.1/2118-26-Вих.

Відтоді малолітня донька ОСОБА_4 перебуває на утриманні батька та проживає разом з ним за його зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою про фактичне місце проживання ТОВ «Управляюча компанія «ДІМ 9000» за Вих. №16/01/2026-01 від 16.01.2026.

Також, на даний час ОСОБА_4  навчається у 6 класі спеціалізованої школи №115 ім. І.Огієнка м. Києва, що підтверджується заявою батька про зарахування ОСОБА_6 до спеціалізованої школи № 115 від 25.08.2025 та Довідкою директора школи № 115 № 01 від 07.01.2026. 

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинвства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. 

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на його утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

У Постанові від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц Верховний Суд зазначив, що аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Згідно з постановою Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 (провадження № 61-1347св20) наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22) припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2024 року у справі №395/1083/20, провадження №61-18650св23 зроблено висновок, що відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на дитину), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналогічні висновки зроблені в постанові Верховного суду від 29 серпня 2024 року у справі №395/1083/20, провадження №61-18650св23.

Враховуючи встановлені обставин справи, слід дійти висновку, що підстави для подальшого стягнення аліментів на користь матері відсутні, оскільки дитина фактично проживає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні, а сам батько належним чином виконує свій обов`язок щодо забезпечення дитини. За таких умов сплата аліментів на користь матері суперечить їх цільовому призначенню як коштів, що мають використовуватись виключно в інтересах дитини, та не відповідає фактичним сімейним обставинам, які істотно змінилися після ухвалення первісного рішення суду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги задоволено, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Керуючись ст. ст. 12, 23, 76-81, 263-265, 283 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про звільнення від сплати аліментів – задовільнити 

Звільнити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) від сплати аліментів на користь  ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адреса: АДРЕСА_2 ), на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягуються відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі №335/9507/21 від 10.12.2021. 

Стягнути з відповідача - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адреса: АДРЕСА_2 ) на користь позивача - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) у розмірі 1064,96 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького Апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін