ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/275/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючої судді Калинич Я.М. розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Либовка Анна Володимирівна, звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, яким просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, у розмірі 100 000,00 грн, за весь період перебування її батька, молодшого сержанта ОСОБА_2 , на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці для лікування, а саме за період з 16.09.2024 по 21.12.2024. 
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, у розмірі 100 000,00 грн, за весь період перебування її батька, молодшого сержанта ОСОБА_2 , на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці для лікування, а саме за період з 16.09.2024 по 21.12.2024, з урахуванням виплачених сум.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є дочкою померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , який з 19 травня 2022 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Зокрема, з 10 серпня 2024 року ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . 15.09.2024 військовослужбовець молодший сержант ОСОБА_2 , оператор відділення радіоелектронної боротьби взводу радіоелектронної боротьби З загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_2 , під час виконання бойового завдання в районі АДРЕСА_2 , внаслідок ураження противником за допомогою скиду вибухового боєприпасу з квадрокоптера, отримав поранення. Поранення молодшого сержанта ОСОБА_2 пов`язане з захистом Батьківщини. Після отриманого поранення ОСОБА_2 одержав медичну допомогу та надалі перебував на стаціонарному лікуванні з 16.09.2024 по 21.12.2024. У зв`язку з вищезазначеним ОСОБА_2 мав законні підстави для нарахування та виплатити йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 (у редакції, чинній на час перебування ОСОБА_2 на лікуванні), у розмірі 100 000,00 грн. Однак, Відповідачем протиправною не нараховано та не виплачено позивачу додаткову винагороду в розмірі 100 000,00 грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за період його перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини, та під час відпустки для лікування з 16.09.2024 по 21.12.2024.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12 листопада 2025 року № 465 (витяг з наказу додається) молодшому сержанту ОСОБА_2 було нараховано додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн. за час лікування у зв`язку з отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) за період з 17 вересня 2024 року по 27 листопада 2024 року. Оскільки молодший сержант ОСОБА_2 не залишив особистого розпорядження, а позивачка є для нього повнолітньою дочкою, грошове забезпечення померлого ОСОБА_2 (разом з додатковою винагородою) буде виплачене позивачці після надання останньою свідоцтва про право на спадщину, в якому будуть зазначені відповідні кошти спадкодавця.
Представницею позивачки подано відповідь на відзив, у якій остання наполягала на задоволенні позовних вимог, зазначивши, що відповідач стверджує, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12 листопада 2025 року № 465 молодшому сержанту ОСОБА_2 було нараховано додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн. за час лікування у зв`язку з отриманим пораненням за період з 17 вересня 2024 року по 27 листопада 2024 року. Зауважує, що смерть батька позивачки настала 21 грудня 2024 року, а видача наказу про нарахування додаткової винагороди за час лікування відбулась 12 листопада 2025 року, тобто лише через рік після смерті військовослужбовця та неодноразових звернень позивачки і її представниці до військової частини НОМЕР_2 із заявами та адвокатськими запитами, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача протягом вказаного періоду. Щодо спірного періоду з 27.11.2024 по 21.12.2024 наголошує, що військовослужбовець продовжував безперервне лікування, проте внаслідок одержаної травми погіршився загальний стан здоров`я, що призвело до підвищення артеріального тиску та задишки, у зв`язку з чим 27.11.2024 хворий був переведений до кардіологічного відділення лікарні. Однак вказане не свідчить про завершення лікування у зв`язку з одержаною тяжкою травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини. Від моменту одержання травми (16.09.2024) до моменту переведення на лікування до іншого відділення лікарні (27.11.2024) пройшло лише два місяці, за які військовослужбовець не міг повністю відновитись та одужати після одержаної травми. Більше того, як зазначалось у позовній заяві, 18.12.2024 ОСОБА_2 проведено медичний огляд Військово-медичним клінічним центром Західного Регіону ЗСУ (м. Львів), за результатом якого на підставі ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_2 визначено потребу у відпустці для лікування після поранення на тридцять календарних днів. Відтак, після безперервного лікування молодший сержант ОСОБА_2 знаходився у відпустці для лікування, що є підставою для продовження нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. Додатково слід відмітити, що смерть військовослужбовця настала на четвертий день перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що свідчить про тяжкість одержаної травми та незворотність наслідків, незважаючи на проведене лікування.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом зі змісту свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 08.12.2017 встановлено, що позивачка у даній справі ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 з 19 травня 2022 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Зокрема, з 10 серпня 2024 року ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.08.2024 року № 223 молодший сержант ОСОБА_2 призначений на посаду оператора відділення радіоелектронної боротьби взводу радіоелектронної боротьби НОМЕР_5 загону спеціального призначення.
Відповідно до довідки про обставини травми № 18069 від 13.10.2024 молодший сержант ОСОБА_2 15 вересня 2024 року отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої китиці, турнікетний синдром 4 ст. лівої верхньої кінцівки.
У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19.09.2024 року № 263 ОСОБА_2 був виведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з довготривалим лікуванням.
Зі змісту довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №18069 від 13.10.2024 встановлено, що поранення ОСОБА_2 одержано за таких обставин: 15.09.2024 військовослужбовець - молодший сержант ОСОБА_2 , оператор відділення радіоелектронної боротьби взводу радіоелектронної боротьби З загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_2 , під час виконання бойового завдання в районі н.п. Тихе, Харківської області, внаслідок ураження противником за допомогою скиду вибухового боєприпасу з квадрокоптера, отримав поранення. Поранення молодшого сержанта ОСОБА_2 пов`язане з захистом Батьківщини.
Згідно з довідкою ВЛК № 29169 від 04.11.2024 одержана військовослужбовцем травма є тяжкою відповідно до наказу МОЗ № 370 від 04.07.2007.
Після отриманого поранення ОСОБА_2 одержав медичну допомогу та надалі перебував на стаціонарному лікуванні:
1. З 16.09.2024 по 18.09.2024 - у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (м. Харків), що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9481.
2. 3 18.09.2024 по 11.11.2024 - у Центральному госпіталі Військово-медичного управління Служби безпеки України, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1728.
3. З 11.11.2024 по 15.11.2024 - у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону (м. Львів), що підтверджується перевідним епікризом №16006 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.
4. 3 15.11.2024 по 27.11.2024 - у ВП КНП «Клінічна лікарня з невідкладних станів та екстреної медичної допомоги КНП «УМБКЛ» УМР (м. Ужгород), що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7944/126.
5. 27.11.2024 по 29.11.2024 - у КНП «Закарпатський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» Закарпатської обласної ради, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №6494.
6. 29.11.2024 по 18.12.2024 - у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону (м. Львів), що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 64957.
За період перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_2 двічі проходив військово-лікарську комісію.
04.11.2024 ОСОБА_2 проведено медичний огляд Головним військовим клінічним госпіталем Національного військово-медичного клінічного центру Міністерства оборони України. На підставі ст. 81 графи II Розкладу хвороб ОСОБА_2 визначено потребу у протезуванні за діагнозом: ампутаційна кукса в/З лівого плеча, внаслідок МВТ (15.09.2024). ВОСП лівого передпліччя, лівої кисті, турнікетного синдрому (20 годин) лівої в/к з критичною ішемією, лікованого оперативно (16.09.2024) ампутація в/к на рівні в/3 плеча, (30.09.2024) реампутація на рівні в/З лівого плеча. За ступенем тяжкості травма відноситься до тяжких. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Вказані обставини підтверджено копією довідки ВЛК від 04.11.2024 № 29169.
18.12.2024 ОСОБА_2 проведено медичний огляд Військово-медичним клінічним центром Західного Регіону ЗСУ (м. Львів), за результатом якого на підставі ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_2 визначено потребу у відпустці для лікування після поранення на тридцять календарних днів. Вказаною постановою встановлено діагноз: ампутаційна кукса лівої верхньої кінцівки на рівні верхньої третини плеча з приводу тяжкої вибухової травми (15.09.2024), турнікетного синдрому лівої верхньої кінцівки (20 годин), незворотної ішемії лівої верхньої кінцівки, ампутація лівої верхньої кінцівки на рівні верхньої третини плеча (16.09.2024). Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Згідно класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості дана травма відноситься до тяжких.
З 18 грудня 2024 року ОСОБА_2 перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується відпускним листом, яким молодший сержант ОСОБА_2 звільнений у відпустку за адресою: Закарпатська область, Великоберезянський район, с. Стужиця (копія додається). Під час перебування у відпустці за вищевказаною адресою військовослужбовець помер.
Сповіщенням сім`ї № 357 від 12.02.2025 позивачку повідомлено, що її батько - колишній оператор відділення радіоелектронної боротьби військової частини НОМЕР_2 , молодший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи на довготривалому лікуванні помер.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зі змісту доданого до матеріалів справи витягу №80704597 від 03.04.2025 про реєстрацію в Спадковому реєстрі встановлено, що приватним нотаріусом зареєстрована спадкова справа №73891611 спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до змісту довідки №58/02-14 від 03.04.2025, виданої приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області, встановлено, що 03.04.2025 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області на підставі заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину було заведено спадкову справу №26/2025 за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Згідно з довідкою №132, виданою 01.04.2025 Ставненською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, на день смерті ОСОБА_2 у житловому будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 , разом із ним були зареєстровані: брат – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та донька померлого – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Отже, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його донька – ОСОБА_1 . 
Наказом командира військової частини від 15.01.2025 року № 15 молодшого сержанта ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 22 грудня 2024 року у зв`язку зі смертю.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12 листопада 2025 року № 465 молодшому сержанту ОСОБА_2 було нараховано додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн за час лікування у зв`язку з отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) за період з 17 вересня 2024 року по 27 листопада 2024 року.
Спірним є період перебування батька позивачки на лікуванні з 27.11.2024 по 29.11.2024 та з 29.11.2024 по 18.12.2024, оскільки на думку відповідача, зазначені періоди лікування правомірно не були включені військовою частиною НОМЕР_2 до наказу на виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн, тому що вказані захворювання не пов`язані з отриманим ОСОБА_2 поранення.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за період з 16.09.2024 по 21.12.2024 неправомірною, представниця позивачки звернулася до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі також - Закон №2011-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 5 Закону України №3551-XII визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Визначення особливого періоду надано в Законі України від 21.10.1993 №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі по тексту - Закон України №3543) та Законі України від 06.12.1991 №1932-ХІІ «Про оборону України» (далі по тексту - Закон України №1932-ХІІ).
Статтею 1 Закону України №3543 визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Приписами частини восьмої статті 4 Закону України №3543 встановлено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно з приписами пункту 6-1 статті 18 Закону №2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.
Порядок виплати грошового забезпечення зазначеним у цьому пункті членам сімей військовослужбовців визначається Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також військовими формуваннями, правоохоронними і розвідувальними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями.
Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023 і від 06.11.2023 №734/2023 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб, з 21.11.2022 строком на 90 діб, з 19.02.2023 строком на 90 діб, з 20.05.2023 строком на 90 діб, з 18.08.2023 строком на 90 діб та з 16.11.2023 строком на 90 діб.
Отже, наразі воєнний стан в Україні діє з 24.02.2022 й по теперішній час.
28.02.2022 Кабінет Міністрів України на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28 червня 2023 р. № 3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Так, пунктом 1 Постанови №168 (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ №217 від 07.03.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року, №350 від 22.03.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року, №754 від 01.07.2022 - застосовується з 1 червня 2022 року, №793 від 07.07.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно з пунктом 5 Постанови №168 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відтак, виходячи з аналізу вказаних вище норм в контексті спірних правовідносин на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву не висловлено жодних заперечень з приводу того, що ОСОБА_2 брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів та мав право на виплату йому додаткової винагороди до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Не заперечується також і право ОСОБА_2 на отримання такої додаткової винагороди. Відповідач вважає безпідставним саме період, за який позивачка просить здійснити вказану виплату.
Так, під час розгляду даної справи судом встановлено, що 18.12.2024 ОСОБА_2 проведено медичний огляд Військово-медичним клінічним центром Західного Регіону ЗСУ (м. Львів), за результатом якого на підставі ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_2 визначено потребу у відпустці для лікування після поранення на тридцять календарних днів. після безперервного лікування молодший сержант ОСОБА_2 знаходився у відпустці для лікування, що було підставою для продовження нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. 
Слушними також є доводи представниці позивачки про те, що смерть військовослужбовця настала на четвертий день перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що у свою чергу, поза розумним сумнівом, свідчить про тяжкість одержаної травми. Причинно-наслідковий зв`язок між отриманим пораненням та причиною смерті батька позивачки відповідачем не заперечується, як і не заперечується правильність поставленого діагнозу закладами охорони здоров`я. Доводи відповідача щодо неврахування спірного періоду, про який йдеться за змістом позову, для здійснення додаткової виплати, на яку мав право померлий, судом оцінюються критично, оскільки з наданої позивачкою медичної документації вбачається, що батько позивачки після отриманої травми проходив безперервне лікування саме після отриманої травми під час захисту Батьківщини. 
Пунктами 1, 3 розділу XXVIII Інструкції №200 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця грошове забезпечення нараховується повністю за той місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув).
Грошове забезпечення виплачується членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а у разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
У разі відсутності осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
У разі індексації грошового забезпечення військовослужбовців грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців виплачується з урахуванням такої індексації.
Грошове забезпечення військовослужбовця, який визнаний судом безвісно відсутнім або оголошений померлим, виплачується особам, зазначеним у пункті 1 цього розділу, після надходження до військової частини відповідного рішення суду, у якому буде встановлено день, коли військовослужбовця визнано безвісно відсутнім або оголошено померлим, - до цього дня включно.
Особам, зазначеним у пункті 1 цього розділу, також виплачуються одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі), або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, або оголошення померлим.
Враховуючи викладене, суд вважає, що при прийнятті наказу командиром військової частини від 15.01.2025 року № 15 щодо виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 22 грудня 2024 року у зв`язку зі смертю молодшого сержанта ОСОБА_2 , відповідач повинен був провести з членами сім`ї загиблого усі необхідні розрахунки щодо нарахування та виплати їм грошових коштів, які підлягали виплаті померлому, у тому числі і виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за період з 16.09.2024 по 21.12.2024.
Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно з частинами першою та третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд дійшов висновку, що понесені судові витрати у розмірі 1331 грн належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, у розмірі 100 000,00 грн, за весь період перебування її батька, молодшого сержанта ОСОБА_2 , на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці для лікування, а саме за період з 16.09.2024 по 21.12.2024. 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, у розмірі 100 000,00 грн, за весь період перебування її батька, молодшого сержанта ОСОБА_2 , на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці для лікування, а саме за період з 16.09.2024 по 21.12.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	Я. М. Калинич