Справа № 344/12862/25 
Провадження № 22-ц/4808/498/26 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Мальцева 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Девляшевського В.А., Василишин Л.В.,
секретар Кузів А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року, постановлену судом у складі головуючого судді Антоняка Т.М. у м. Івано-Франківськ, у справі за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про витребування доказів до пред`явлення позову,
у с т а н о в и в:
АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із заявою про витребування доказів до пред`явлення позову.
В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 (позичальник) звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву б/н від 20.11.2018. Також позичальник підписав Паспорт споживчого кредиту від 20.11.2018. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. На момент смерті позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим за вищезазначеним договором залишилась заборгованість у загальному розмірі 37 730,00 грн.
02.01.2025р. банк звернувся з претензією кредитора до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, яка у листі від 14.01.2025 повідомила Банк, що спадкова справа після смерті позичальника була заведена у приватного нотаріуса Глущенко І.В.. 
06.02.2025р. банк звернувся з претензією кредитора до приватного нотаріуса Глущенко І.В., яка у листі від 18.02.2025 відмовила банку у наданні інформації про спадкоємців позичальника у зв`язку з дією положень ст. 8 Закону України «Про нотаріат».
Зобов`язання позичальника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язане з його особою, таке зобов`язання може бути виконано іншою особою - спадкоємцем. Відтак, зобов`язання позичальника за кредитним договором входить до складу спадщини.
Заявник вказував, що без інформації про спадкоємців, у тому числі тих, хто проживав за адресою останнього місця реєстрації проживання померлого позичальника Банк позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у судовому порядку, адже пред`явлення позову до невідомих осіб не допускається.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року в задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про витребування доказів до пред`явлення позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що існує заборгованість за кредитним договором, який було укладено 20.11.2018 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі 37 730, 00 грн. Позичальник помер. 
Апелянт вказує, що зобов`язання позичальника за кредитним договором може бути виконано спадкоємцем, оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором входить до складу спадщини.
Отже, кредитору надано право захистити своє порушене право шляхом звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості спадкодавця із спадкоємців. При цьому, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти. Проте, банк не має інформації стосовно спадкоємців, у тому числі тих, хто проживав за адресою останнього місця реєстрації/проживання померлого позичальника. 
Тому банк позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у судовому порядку, адже пред`явлення позову до невідомих осіб не допускається. Заявник надав до суду докази (відмова приватного нотаріусу) неможливості самостійно отримати такі докази. АТ КБ «ПриватБанк» наголошує, що у даному випадку витребування доказів необхідне для того, щоб захистити порушене право заявника.
Вважає, що суд першої інстанції припустив надмірний формалізм, не врахував доводи заявника щодо неможливості отримати інформацію про коло спадкоємців позичальника в інший спосіб та незаконно відмовив у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про витребування доказів.
Просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача до апеляційного суду не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Апеляційний суд установив, що ОСОБА_1 (позичальник) звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву б/н від 20.11.2018. Також позичальник підписав Паспорт споживчого кредиту від 20.11.2018 (а.с. 16-18).
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. На момент смерті позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим за вищезазначеним договором залишилась заборгованість у загальному розмірі 37 730,00 грн (а.с. 19).
02.01.2025р. банк звернувся з претензією кредитора до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, яка у листі від 14.01.2025 повідомила Банк, що спадкова справа після смерті позичальника була заведена у приватного нотаріуса Глущенко І.В. (а.с. 20-21). 
06.02.2025р. банк звернувся з претензією кредитора до приватного нотаріуса Глущенко І.В., яка у листі від 18.02.2025 відмовила банку у наданні інформації про спадкоємців позичальника у зв`язку з дією положень ст. 8 Закону України «Про нотаріат» (а.с. 21-25).
24.07.2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із заявою, в якій просив до подачі позову забезпечити докази шляхом витребування матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також інформації про склад сім`ї ОСОБА_1 на день його смерті. 
Необхідність забезпечення доказів до подачі позову у такий спосіб АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовує тим, що без інформації про спадкоємців заявник позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у судовому порядку, оскільки не має можливості оформити позовну заяву відповідно до вимог ЦПК України. 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року в задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про витребування доказів до пред`явлення позову відмовлено. Ухвала мотивована тим, що при зверненні до суду із клопотанням про витребування доказів до пред`явлення позову в порядку ч. 4 ст. 84 ЦПК України, заявник, який посилався також на норми ст..ст. 116-118 ЦПК України,  не зазначив та не підтвердив, що докази, які просить забезпечити заявник, можуть бути втрачені або що їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим.
Перевіривши обставини справи, колегія суддів приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.
Згідно із частинами 1 – 3 статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Отже, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України).
Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Суд першої інстанції виходив з того, що метою заявника є необхідність встановити коло спадкоємців ОСОБА_1 для подальшого звернення до суду із вимогами про стягнення кредитної заборгованості. Але вирішуючи питання про витребування доказів, суд прийшов до висновку, що заявник, вказуючи як підставу заяви, норму статей 116-117 ЦПК України, не довів наявність достатніх підстав вважати, що з часом докази, про витребування яких він просить: спадкова справа, заведена після смерті ОСОБА_1 та інформація про склад сім`ї останнього на день його смерті, можуть бути безповоротно втрачені або збирання або подання останніх стане згодом неможливим чи утрудненим.
Суд роз`яснив заявнику, що необхідно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (статті 116-118 ЦПК України) та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (стаття 84 ЦПК України).
Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки суд, вирішуючи зазначене питання, не надав належної оцінки доводам заявника щодо необхідності забезпечення доказів до пред`явлення позову та неможливості їх отримання іншим шляхом, та неможливості звернутися із позовом, оскільки невідомі спадкоємці боржника.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»(далі - Конвенція).
За змістом пункту 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).
Суд першої інстанції доводи заявника щодо неможливості отримати інформацію про коло спадкоємців в інший спосіб не врахував та помилково відмовив у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк».
Зі змісту поданої АТ КБ «Приват Банк» заяви убачається, що фактично банку необхідно отримати інформацію щодо кола спадкоємців боржника ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою подання позову до спадкоємців.
Тому заява підлягає задоволенню шляхом витребування відомостей щодо спадкоємців боржника із зазначенням їх ідентифікаційних даних, адреси реєстрації та місця проживання та інформації про осіб, зареєстрованих за однією адресою зі спадкодавцем, та витребування інформації про його склад сім`ї на час смерті.
Відповідно, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява - задоволенню.
Керуючись ст. ст.374,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити. 
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року скасувати. 
Заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про витребування доказів до пред`явлення позову – задовольнити. 
Витребувати у приватного нотаріуса Глущенко Інни Володимирівни (вул.Степана Бандери, буд.10-в, м.Івано-Франківськ, Івано-Франківська область) інформацію про осіб (їх прізвища, ім`я та по батькові, РНОКПП, адреси проживання), які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Витребувати у Центру надання адміністративних послуг Івано-Франківська або від іншого територіального органу, до повноважень якого входить питання реєстрації місця проживання фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу останнього місця проживання померлого ОСОБА_1 інформацію про осіб, зареєстрованих за однією адресою із спадкодавцем ( АДРЕСА_1 ) станом на дату смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 20 березня 2026 року. 

Судді       Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський
Л.В. Василишин