КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №755/13600/24        Головуючий у суді І інстанції: Гончарук В.П.
провадження №22-ц/824/5866/2026  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Клімова Андрія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися спільно до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та просили суд стягнути в рівних частках з відповідачів на користь позивачів 214701 грн матеріального збитку заподіяного залиттям квартири.
Вимоги позивачів мотивовані тим, що їм на праві власності в рівних частинах належить квартира АДРЕСА_1 .
27 вересня 2023 року сталося залиття квартири №3 , вказаної вище внаслідок пошкодженням гнучкої підводки до унітазу, що розташований в квартирі №7 , вказаного вище будинку.
Власниками квартири АДРЕСА_4 є відповідачі по справі.
28 вересня 2023 року було складено акт про залиття в складі майстра з ремонту ОСОБА_11 , майстра технічної дільниці ОСОБА_12 та слюсаря - сантехніка ОСОБА_13 . ЖЕД 412.
Як було встановлено при складанні даного акту, що залиття відбулося внаслідок пошкодження гнучкої підводки до унітазу в квартирі №7 , вказаної вище.
Внаслідок залиття квартири №3 було пошкоджено майно позивачів, меблі, техніка також було пошкоджено ремонт в квартирі №3 та загальна сума матеріального збитку спричиненого позивачам складає 214 701 грн.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 53 675, 25 грн матеріальної шкоди, заподіяної залиттям квартири.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 53 675, 25 грн матеріальної шкоди, заподіяної залиттям квартири.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 53 675, 25 грн матеріальної шкоди, заподіяної залиттям квартири.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 53 675, 25 грн матеріальної шкоди, заподіяної залиттям квартири.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 2147, 01 грн витрат по сплаті судового збору.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Клімов А.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що позивачами у позовній заяві ставилася вимога до суду стягнення з відповдіачів у рівних частках грошових коштів задля відшкодування збитків завданих залиттям квартири. 
Крім того, суд першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 08 серпня 2024 року зауважив позивачам, що останні можуть змінити спосіб стягнення за заподіяну шкоду з дольової на солідарну.
Однак, ані позивачі, а не їх представник не звернули уваги на зауваження суду першої інстанції викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 08 серпня 2024 року та не змінили спосіб стягнення заподіяної шкоди у своєму позову під час подання клопотання про усунення недоліків та не заявляли під час розгляду справи до суду клопотання прозміну та способу стягнення заподіяної шкоди.
Суд першої інстанції самостійно вийшов за межі позовних вимог та стягнув матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири з відповідачів у солідарному порядку.
Суд першої інстанції не мав права виходити за межі позовних вимог та стягувати з відповідачів борг солідарно, не дивлячись на те, що позивачі просили стягнути борг саме в дольовому порядку.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що судом першої інстанції не досліджено, що подані на думку позивачів докази за своєю правовою природою є недопустимими доказами, оскільки одні засвідчені не належним чином, а інші не мають підпису уповноваженої особи.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що ОСОБА_4 є неналежним позивачем у справі, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що остання є власницею (співвласникцею) квартири АДРЕСА_1 , якій було завдано матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири.
Зазначав, що при складанні акту про залиття - присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою.
Суд першої інстанції послався в оскаржуваному рішенні на відмову відповідачів від підписання акту, однак апелянт зазначав, що відповідачі не відмовлялись від підписання акту, а навпаки мали бажання бути присутніми під час складання акту залиття квартири. Відповідачами невідомо було про дату та час складання акту залиття квартири, а тому відповідачів було позбавлено їх законного права бути присутніми під час складання акту залиття квартири.
Також суд першої інстанції не дослідив належним чином, що у звіті про визначення матеріальних збитків значно завищені види та обсяги робіт в порівнянні з актом залиття квартири від 28 вересня 2023 року, що тягне за собою завищену вартість спричиненої матеріальної шкоди.
Суд першої інстанції не дослідив належним чином Висновок експерта № 411/10.2024 за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи доданий відповідачами до відзиву на позов в якому відповідачі спростовали розмір матеріальної шкоди у зв`язку з завищеними видами та об`ємами робіт.
05 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Калініченко О.В., просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідно до звіту про визначення матеріальних збитків, що нанесені власникам пошкодженого майна, внаслідок затоплення 2-х кімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , складеного ТОВ «Експерт Ін» від 18.10.2023 року вартість матеріального збитку, що нанесений власником пошкодженого майна, внаслідок затоплення двохкімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , складає на дату оцінки 214701 грн. Водночас відповідачі не надали до суду належних та допустимих доказів на спростування суми матеріального збитку та не зазначили який було спричинено збиток позивачам внаслідок залиття спірної квартири. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що в межах даного спору позивачами правомірно заявлені вимоги до відповідачів про відшкодування в солідарному порядку завданої матеріальної шкоди у розмірі 201 701 грн.
Такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до ч. 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року справа № 761/12945/19).
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 14 грудня 2021 року у справі №917/2117/19.
Встановлено, що 27 вересня 2023 року сталося залиття квартири №3 , вказаної вище внаслідок пошкодженням гнучкої підводки до унітазу, що розташований в квартирі №7 , вказаного вище будинку.
Вказана квартира належить позивачам по справі, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.12.2003 року.
28 вересня 2023 року було складено акт про залиття в складі майстра з ремонту ОСОБА_11 , майстра технічної дільниці ОСОБА_12 та слюсаря - сантехніка ОСОБА_13 ЖЕД 412 (а.с. 45 том 1).
Під час обстеження встановлено, що залиття квартири № 3 відбулося з вище розташованої квартири № 7 . При візуальному обстежені виявлено мокрі сліди від залиття:
ванна кімната - стеля пофарбована водоемульсійною фарбою;
вбиральна - стеля поклеєна шпалерами;
кухня - стеля пофарбована водоемульсійною фарбою;
кімната (мала) - стеля водоемульсійне пофарбування;
кімната (зал) - стеля відшарування шпалер, стіи відшарування шпалер;
коридор - стеля водоемульсійне пофарбування, стіни шпалери, під час обстеження на підлозі виявлено витоки води з під лінолеуму;
під час обстеження відсутнє освітлення в квартирі.
Як було встановлено при складанні даного акту, що причиною залиття є пошкодження гнучкої підводки до унітазу в квартирі № 7 , з якої відбулося витікання води, що призвело до залиття нижче розташованої квартири № 3 .
Квартира № 7 , вказана вище, відповідно до інформаційної довідки КП БТІ м.Києва належить на праві власності відповідачам.
Відповідно до долученого позивачами до позовної заяви звіту про визначення матеріальних збитків, що нанесені власникам пошкодженого майна, внаслідок затоплення 2-х кімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , складеного ТОВ «Експерт Ін» від 18.10.2023 року вартість матеріального збитку, що нанесений власнику пошкодженого майна, внаслідок затоплення двохкімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , складає на дату оцінки 214 701 грн.
Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачів та не надали інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Таким чином, встановивши, що позивач довів протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачами.
Разом з тим, стягуючи з відповідачів в солідарному порядку 53 675,25 грн на кожного позивача на відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір збитку завданий внаслідок затоплення квартири позивачів, визначений звітом про визначення матеріальних збитків складеного ТОВ «Експерт Ін» від 18.10.2023 року.
Однак як вбачається з матеріалів справи, відповідачі як в суді першої інстанції так і на стадії апеляцінйого перегляду справи заперечували проти заявленого розміру матеріального збитку, спричиненого залиття квартири позивачів.
Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції сторона відповідача для встановлення справжності об`ємів та обсягів будівельно-ремонтних робіт по співвідношенню до акту залиття квартири від 28 вересня 2023 року звернувся до ТОВ «Український центр експертизи та оцінки» з проханням провести відповідне експертне дослідження та визначити вартість робіт.
За результатом проведення експертного дослідження, було складено 10 жовтня 2024 року висновок експерта № 411/10.2024 року за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, та в якому зазначено наступне: «По результатам проведеного дослідження кошторисного розрахунку у звітв ТОВ «Експерт Ін» від 10.102.2023 року про визначення матеріальних збитків нанесених власнику внаслідок затоплення двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_5 , виявлено застосування переліку ремонтно-відновлювальних робіт опорядження та конструкцій, які згідно Акту про залиття від 28.09.2023 року не були пошкоджені залиттям, внаслідок чого було збільшено перелік робіт та завищено їх обсяги і кількість матеріалів, які необхідно використати для відновлення приміщень, по відношенню до виявлених пошкоджень (а.с. 131-158 том 1).
Під час перегляду справи в апеляційному суді відповідач ОСОБА_1 звернулась до інженера з кошторисної документації з проханням надати кошторис робіт та матеріалів з відновлення пошкоджених приміщень квартири внаслідок затоплення із врахуванням акту від 28.09.2023 року в якому зазначені пошкодження квартири внаслідок залиття.
Так, згідно локального кошторису на будівельні роботи № 02-01-01 на поточний ремонт квартири внаслідок затоплення за адресою: АДРЕСА_5 , вартість відновлювального ремонту складає 44 705,10 грн. При цьому інженером під час розрахунку було взято середню вартість матеріалів наявних у магазині « Епіцентр » станом на 24.02.2026 року та середню вартість будівельних робіт також станом на лютий 2026 року (а.с. 172-191 том 2).
Аналізуючи обставини справи, а саме звіт наданий стороною позивача та з урахуванням принципу змагальності наданий відповідачем звіт (локальний кошторис), дають підстави вважати, що вартість ремонту приміщень квартири, які були пошкоджені внаслідок затоплення не становлять 214 701 грн, оскільки дана вартість є значно завищеною, з огляду на об`єм ремонтних робіт та матеріалів не відповідають акту залиття квартири від 28.09.2023 року. А саме у звіті зазначені необхідність виконання робіт та пошкодження яких немає в акті, до яких відноситься дверні полотна, плінтуса, ліноліум у всій квартирі, поклейка шпалер для стелі (при тому що в квартирі була побілена стеля), включені оплати роботи прораба, плитка в санвузлі, включена зовсім відмінна за пошкоджену, та вартість якої в декілька разів перевищує пошкоджену. Також включено вартість поклейки шпалер на стінах, хоча з фото вбачається що шпалери поклеїні старого зразку, позивач визнала в засіданні, що ремонт не робили більше 15 років, отже об`єм зазначений в акті пошкодженого майна відрізняється, ніж зазначеного в звіті, необхідність всі стіни переклеїти шпалерами.
Відтак доводи апеляційної скарги в частині вартості ремонтних робіт є слушними.
За таких обставині, рішення суду на підставі п.1,2 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди підлягає зміні шляхом зменшення розміру матеріальної шкоди, внаслідок залиття квартири, стягнутої солідарно з 53 675,25 грн до 11 176,27 грн (з розрахунку 44 705,10 грн / 4 позивача).
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачі просили суд стягнути з відповідачів в рівних частках грошові кошти за матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири, однак суд першої інстанції самостійно вийшовши за межі позовних вимог стягнув матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири з відповідачів у солідарному порядку, суд апеляційної інстанції відхиляє.
Усталеним як в доктрині приватного права так і практиці касаційного суду є те, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникає часткове зобов`язання. Тому кредитор у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне (від лат. solidus - цілий, увесь) зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 ЦК України) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).
Таким чином, покладення на відповідачів солідарної цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду (внаслідок залиття квартири позивачів) не суперечить наведеним нормам матеріального права.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі визначаючи коло відповідачів посилались лише на інформацію, яка наявна у листі КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 28.06.2024 року № 062/14-6705 (а.с. 46 том 1), однак наявна у вказаному листі інформація на думку апелянта є недопустимим доказом, оскільки даний лист не засвідчений уповноваженою особою, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідачами не надано суду доказів які спротосували те, що у відповідачів відсутні право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 є неналежним позивачем у справі, оскільки данні про ОСОБА_4 , яка є позивачкою не містяться у свідоцтві про право власності на житло від 25 грудня 2003 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, як безпідставні.
Зі змісту свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2003 року вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 ,  ОСОБА_14 , ОСОБА_5 (а.с. 41 зворот том 1).
Водночас в суді апеляційної інстанції, представник позивачів пояснив суду, що дійсно право власності на квартиру має 4 особи, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_14 , яка після розірвання шлюбу ОСОБА_15 повернула собі дошлюбне прізвище ОСОБА_16 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 112 том 2). Суд апеляційної інстанції приймає до уваги свідоцтво про розірвання шлюбу, оскільки вважає, що такий доказ буде сприяти повному розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив питання того, що відповідачі не були запрошені та не були повідомлені про обстеження залитої квартири для з`ясування обсягів спричиненого матеріальних збитків, а тому акт залиття квартири від 28 вересня 2023 року є неналежним доказом у справі, суд апеляційної інстанці відхиляє, оскільки не підписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотного відповідач не довела. Відтак, якщо власник квартири, у якій сталася аварійна ситуація, що спричинила залиття, не підписав письмовий акт обстеження, це не призведе до втрати таким документом юридичної сили, а отже й доказового значення для справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2018 у справі №753/20314/15.
Сам факт складання акту про залиття квартири без участі відповідача не спростовує його вину. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 727/6631/17, провадження № 61-11357св18.
Таким чином, факт залиття відповідачами квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачем на праві власності, є належним чином зафіксованим та доведеним позивачами.
Щодо вирішення питання судом першої інстанції стягнення судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.
Відповідно до ч. 1 статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи судовий збір за подання позовної заяви підлягав сплаті у розмірі у розмірі 1211,20 грн, який сплачено кожним з позивачів (а.с. 4, 70-72 том 1).
Вирішуючи вимоги в частині стягнення судового збору з відповідачів на користь позивачів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення судового збору з відповідачів.
При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів, судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 522/5582/16-ц, від 17.08.2022 у справі № 745/342/19, від 24.03.2021 у справі № 462/2077/17.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивачів судового збору у розмірі 2147,01 грн підлягає скасуванню.
Позовні вимоги задоволено частково, а саме на 20,82 % (44705,10 / 214701 х 100), то позивачі мають право на відшкодування пропорційно задоволеним вимогам сплаченого судового збору у розмірі 252,17 грн (1 211,20 грн х 20,82 %), тобто по 84,06 грн з кожного відповідача.
За подачу апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 2576,42 грн (а.с 65 том 2).
Оскільки апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задоволено частково повністю та зменшено розмір відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачів, позивачами мають бути компенсовано 2040 грн (з розрахунку 2576,42 грн х 79,18 %) судового збору, тобто по 510 з кожного позивача.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі в частині визначеного розміру солідарного стягнення матеріальної шкоди, внаслідок залиття квартири не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало що полягало у невірному наданні оцінці доказів, і підлягає зміні відповідно до ст. 376 ЦПК України, шляхом стягнення солідарно з відповідачів на користь позивачів завдану майнову шкоду внаслідок залиття квартири у розмірі 11 176,27 грн на кожного позивача. 
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання судових витрат про солідарне стягнення з відповдіачів судового збору, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України. В решті рішення суду слід залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Клімова Андрія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року в частині розміру заподіяння матеріальної шкоди змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди стягнутої солідарно з 53 675,25 грн до 11 176,27 грн.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року в частині судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 252,17 грн, тобто по 84,06 грн з кожного з відповідачів.
Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 252,17 грн, тобто по 84,06 грн з кожного з відповідачів.
Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 252,17 грн, тобто по 84,06 грн з кожного з відповідачів.
Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 252,17 грн, тобто по 84,06 грн з кожного з відповідачів.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2040 грн, тобто по 510 грн з кожного позивача.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Реквізити сторін: 
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 .
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .
Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_5 .
Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП: невідомий, місце проживання: АДРЕСА_7 .
Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_6 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 .
Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_6 .
Повний текст постанови складено «10» квітня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко