Справа № 761/6174/25
Провадження № 2-а/761/173/2026
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2026 року суддя Шевченківський районний суд м. Києва Пономаренко Н.В. розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанову про адміністративне правопорушення,-
в с т а н о в и в:
У лютому 2025 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанову про адміністративне правопорушення, у якій позивач просить суд: постанову № ГО03-125 від 4 лютого 2025 року, складену ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасувати, як таку, що прийнята з порушенням Конституції та законів України, порушує права, свободи та інтереси позивача.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 , 04 лютого 2025 року дізнався про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 склав та видав постанову № ГО03-125 від «04» лютого 2025 року, на підставі якої позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень за нібито вчинене порушення ст. 210 КУпАП. В постанові зазначено, що 04 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_1 . Під час перевірки облікових даних було встановлено, що він не прибув до центру комплектування та соціальної підтримки по повістці № 1201559 від 14.11.2024 р. у визначені в ній час і термін. Отже, в порушення вимог абз. 2 ст. 17 ЗУ «Про оборону України», не виконав свій військовий обов`язок (визначений ч.3 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»), тим самим порушивши правила військового обліку військовозобов`язаних, затверджені постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП
Позивач вважає постанову незаконною і необґрунтованою, а відтак такою, що підлягає скасуванню в судовому порядку, виходячи з наступного:
- відповідач мав і має можливості отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами ( у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами), яких є державні органи за таких умов будь-яке застосування штрафу відповідачем щодо позивача на підставі ст. 210 КУпАП України є незаконною;
- відсутність суб`єктивної сторони даного правопорушення, а саме: вину, мотив і мету вчинення правопорушення, а отже і склад адміністративного правопорушення, оскільки у відповідача були усіх анкетні дані позивача, так як 15 листопада 2024 року позивачу надана відстрочка від мобілізації протоколом №27;
- відповідачем порушено порядок розгляду справи про адміністративні правопорушення та не встановлені обставини визначені ст.ст. 9,10,20, 251, 280 КУпАП;
- також відповідачем порушено порядок визначення міри адміністративної відповідальності, а саме не встановлено жодних обставин визначених ст. 33 КУпАП;
- оформлення матеріалів справи відбулися неналежним чином та з грубим порушенням процедури, оскільки інтервал між складанням протоколу та винесення постанови був більше 1 хв.;
Також, у позовній заяві вказано, що позивач виконав усіх необхідні дії для уточнення своїх даних та отримання відстрочки, що свідчить про його добросовісність і відсутності наміру ухилятися від виконання військового обов`язку, не з`являтись до РТЦК за викликом.
У зв`язку із викладеним, позивач просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2025 вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 261 КАС України.
У відповідності до ч.8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
27.05.2025 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказано, що постанова № ГО03-125 від 04 лютого 2025 року була винесена правомірно, оскільки ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 2 ст. 17 ЗУ «Про оборону України», ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а також ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо обов`язку виконання мобілізаційних вимог, не прибув до центру комплектування та соціальної підтримки за повісткою № від 14.11.2024 року, чим порушив правила військового обліку військовозобов`язаних, затверджені постановою КМУ від 30.12.2022 р. № 1487 обліку.
У відзиві зазначено, що згідно з наявними у відповідача відомостями, адресою місця проживання позивача, повідомленою ним до ІНФОРМАЦІЯ_4 , є: АДРЕСА_2 . Повістка № 1201559 від 14.11.2024 року була відправлена 20.11.2024 року через АТ «Укрпошта». Згідно з трекінгом АТ «Укрпошта», повістка не була вручена 25.11.2024 року у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 за вказаною адресою. Відтак, зважаючи, що позивача було належно оповіщено про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 повісткою № 1201559 від 14.11.2024 року, проте останній за викликом не з`явився, про причини неявки в триденний термін не повідомив, чим порушив Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, положення статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи, що 04 лютого 2025 року уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 начальником групи обліку офіцерів запасу майором поліції ОСОБА_2 у відношенні ОСОБА_1 складено протокол № ГООЗ-125 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, з якого вбачається, що 04.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_1 . Під час перевірки облікових даних встановлено, що він не прибув до центру комплектування та соціальної підтримки по повістці № 1201559 від 14.11.2024 у визначені в ній часі і термін. Отже в порушення вимог абзацу 2 статті 17 Закону України «Про оборону України» не виконав свій військовий обов`язок (визначений ч.3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), тим самим порушивши правила військового обліку військовозобов`язаних, затверджені постановою КМУ від 30 грудня 2022р. №1487, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210 КУпАП.
Як встановлено судом, постановою № ГООЗ-125 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 04 лютого 2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 , позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Як зазначено в постанові, 04 лютого 2025 року, ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Під час перевірки облікових даних встановлено, що він не прибув до центру комплектування та соціальної підтримки по повістці № 1201559 від 14.11.2024 у визначені в ній часі і термін. Отже в порушення вимог абзацу 2 статті 17 Закону України «Про оборону України» не виконав свій військовий обов`язок (визначений ч.3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). Тим самим порушивши правила військового обліку військовозобов`язаних, затверджені постановою КМУ від 30 грудня 2022р. №1487, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210 КУпАП.
Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в8 справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), визначено Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за №36/41381 (далі - Інструкція).
Відповідно до п. 3 Розділу ІІ Інструкції у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Відповідно до ч. 6 Розділу ІІ Інструкції до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.
Відповідно до ст. 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1). Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2). Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 3).
Вказана редакція ч. 3 ст. 210 КУпАП діє з 19.05.2024 відповідно до Закону України № 3696-IX від 09.05.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До 19.05.2024 норми ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало.
Так, згідно з приміткою до вказаної статті, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Згідно з ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згаданий вище Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджений постановою КМУ від 30.12.2022 №1487.
Пункт 79 Порядку передбачає, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям;
Додатком №2 до Порядку №1487 є Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Підпунктом 1.2 пункту 1 Правил військового обліку передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до абзацу 3 підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ,є :1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
В постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №285/1535/15 міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Так, відповідачем не надано доказів надсилання повістки №1201559 від 14.11.2024 позивачу ОСОБА_1 та не надано ні інформації та/або документів від поштового оператора на підтвердження такого надсилання. Враховуючи викладене, докази відповідно до абзацу 3 підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 отримання позивачем чи надсилання йому вказаної в оскаржуваній постанові повістки матеріали справи не містять та відповідачем надані не були.
Долучений до позовний заяви трекінг із сайту АТ «Укрпошта» по трек-номеру :0610207243429 не підтверджує, що було надіслано саме повістку №1201559 від 14.11.2024, яка зазначена оскаржуваній постанові №ГООЗ-125 від 04.02.2025.
Окрім того, суд зауважує, що згідно долученого до позовної заяви трекінгу із сайту АТ «Укрпошта» по трек-номеру: 0610207243429, відмітку про повернення відправлення відправнику (Одержувач відсутній за вказаною адресою) проставлено 25.11.2024, при цьому згідно копії повістки №1201559 від 14.11.2024 позивачу необхідно було з`явитись до відповідача 24.11.2024 о 14:00 год.
Таким чином, відмітка про відсутність позивача за адресою, яка була зазначена в повістці №1201559 від 14.11.2024 була проставлена оператором поштового зв`язку (25.11.2024) пізніше дати, ніж та на яку позивач необхідно було з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 (24.11.2024).
Враховуючи викладене, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: докази належного підтвердження оповіщення ОСОБА_1 про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 11 листопада 2024 р. о 11:40 особисто прибув до відповідача для подачі документів на продовження відстрочки від призову на підставі п.2 ч.3 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надавши повний комплект документів згідно Додатку 5 Постанови КМУ № 560 від 16 травня 2024 р., що підтверджується записом у електронній черзі від МО (https://q.mod.gov.ua/registration-place) за номером 386 на вищезазначені дату і час та копією заяви позивача зі штампом відповідача з зазначеним вхідним номером Т-8511 від 11 листопада 2024 р. 15 листопада 2024 р. заяву позивача з вхідним номером Т-8511 від 11 листопада 2024 р. - розглянула відповідна комісія відповідача і ухвалила протоколом № 27 надання відстрочки від мобілізації позивачеві на підставі п 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на строк до 07 лютого 2025 р., що підтверджується копією довідки № 05/4684 від 15.11.2024, що також свідчить про відсутність порушень правил військового обліку зі сторони позивача.
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме знімку екрана мобільного застосунку Резерв + позивача, останній вчасно уточнив облікові дані, зазначив також свій мобільний номер телефону для зв`язку, адресу електронний пошти та адресу проживання .
Крім цього, ст. 210 КУпАП є бланкетною, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті такого правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.
При цьому, відповідач як у протоколі, так і у постанові не розкрив суті вчиненого позивачем правопорушення, хоча формулювання повинно бути конкретним із зазначенням конкретного пункту, який позивач порушив, оскільки це є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи. При цьому, у протоколі та постанові також не зазначено суті адміністративного правопорушення, оскільки не зазначено конкретно термін у який ОСОБА_1 зобов`язаний був з`явитись до центру комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, в оскаржуваній постанові начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Києві не вказав який пункт вказаного Порядку був порушений позивачем, не конкретизовано суть адміністративного правопорушення і не зазначено доказів на підтвердження обставин, викладених в поставі № ГООЗ-125 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 04 лютого 2025 року. 
Як уже зазначалось судом, що приміткою до статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення вказано, що положення статей210,210-1цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач є органом адміністрування/органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (надалі також Закон про держреєстр) органи адміністрування Реєстру, серед іншого, забезпечують взаємодію щодо ведення Реєстру, контролюють повноту, відповідність та своєчасність внесення інформації, наданої державними органами, контролюють виконання рішень Держателя та розпорядника Реєстру. Орган адміністрування Реєстру має доступ до статистичних відомостей Реєстру.
Судом вже констатувалось, що відповідачем визнається, що належним виконанням обов`язку, передбаченого положеннями абзацу 5 (за Постановою № 2148 абзацу 4) п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, є уточнення у період з 18 травня 2024 року по 17 липня 2024 року персональних даних позивача щодо адреси проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти, тобто, персональних даних позивача, передбачених п. 7 та 7-1 ч. 1 ст. 7 Закону про держреєстр.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 14 означеного Закону актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді, зокрема, від: 2) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, - відомості, зазначені у пунктах 1-7,9, 9-1, 14, 21, 26 частини першої статті 7 цього Закону; 10) Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 15, 15-1, 20, 20-1, 21, 24, 26, 27, 32 частини першої статті 7 цього Закону; 15) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, - відомості, зазначені у пунктах 7, 7-1, 8, 8-1, 11,17, 33 частини першої статті 7 цього Закону; 17) централізованої системи державних установ, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття, - відомості, зазначені у пунктах 1-4, 7, 13, 16-2, 25 частини першої статті 7 цього Закону; 18) інших державних органів - держателів (розпорядників, адміністраторів) інформаційно-комунікаційних систем, реєстрів, баз (банків) даних, крім тих, що містять відомості, зібрані під час виконання завдань оперативно-розшукової, контррозвідувальної та розвідувальної діяльності, - відомості, зазначені у частиніпершійстатті 7 та у частині першій статті 8 цього Закону. 
Суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів того, що у ІНФОРМАЦІЯ_4 , як органом адміністрування/ведення Реєстру, були відсутні відповідні персональні дані позивача, отримані у порядку інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, в тому числі, зазначені вище.
При цьому, суд констатує, що відповідачем не тільки не надано доказів неможливості отримання відповідних персональних даних від означених органів державної влади, а й навіть звернення відповідача до таких державних органів для отримання відповідної інформації/персональних даних позивача.
Відтак, в постанові про адміністративне правопорушення, посадовою особою не наведено усіх необхідних обставин із посиланням на докази, оскільки в протоколі в графі до протоколу «до протоколу додається» взагалі нічого не вказано, свідків вчинення правопорушення немає, інші докази в розумінні правил ст.251 КУпАП, у постанові про притягнення до відповідальності посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_7 не зазначені, а сама постанова про накладення адміністративного стягнення не може бути належним доказом вчинення правопорушення.
За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Поряд із цим, згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.
Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а та від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.
У той же час, відповідачем у ході розгляду даної справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 ч.3 КУпАП, за викладених у оскаржуваній постанові про притягання до відповідальності обставин.
Зокрема, на виконання ухвали суду про прийняття справи до розгляду відповідач, будучи повідомлений, не надав жодних доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем правопорушення.
У відповідності до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення даного позову та скасування постанови № ГООЗ-125 від 04.02.2025, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_4 04 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн., і закриття справи про адміністративне правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Такої позиції притримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі № 543/775/17 від 18.03.2020 року.
З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, щодо вимоги про щодо скасування оскаржуваної постави, то суд приходить до висновку, що потрібно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 605,60 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 9, 19, 25, 72, 77, 78, 90, 121, 139, 241-246, 250, 251, 286, 293, 295 КАС України; ст. 19 Конституції України; ст. ст. 7, 9, 14-1, 22, 33-35, 38, 210, 245, 251, 254, 280, 284 КУпАП, суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанову про адміністративне правопорушення, - задовольнити.
Постанову від 04 лютого 2025 року № ГООЗ-125, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_4 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП - скасувати.
Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення згідно постанови від 04 лютого 2025 року № ГООЗ-125.
В Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. 
З урахуванням ч.4 ст.286 КАС України, рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду на протязі десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя: