ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 635/26/24
Номер провадження 22-ц/818/1026/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 вересня 2025 року в складі судді Даниленко Т.П. по справі № 635/26/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа - Начальник слідчого відділу ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області Харіна Олена Василівна, про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю при здійсненні досудового розслідування,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі – ГУ НП в Харківській області), Державної казначейської служби України (далі –ДКСУ), третя особа - Начальник слідчого відділу ВП № 3 ХРУП № 1 в Харківській області Харіна Олена Василівна, про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю при здійсненні досудового розслідування.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його син, ОСОБА_2 , про що було повідомлено до Харківський РВ ГУМВС України в Харківській області.
Його повідомлення було зареєстровано в ЖРЗПЗ 29 травня 2008 року за № 2571, проте постановою від 05 червня 2008 року слідчим було відмовлено у порушені кримінальної справи.
22 липня 2008 року вказана постанова вона була скасована прокурором, а матеріали з вказівками були направлені на проведення перевірки.
Вказував, що впродовж 2008 -2013 років слідчий неодноразово виносив постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, які оскаржувались ним до прокурора та у судовому порядку. 
На підставі постанови суду від 06 серпня 2013 року та у зв`язку зі змінами кримінального процесуального законодавства 04 листопада 2013 року було оформлено кримінальне провадження №12013220430005371.
Проте, слідчі продовжували здійснювати бездіяльність щодо перевірки факту смерті ОСОБА_2 , в межах кримінального провадження виносились постанови про закриття кримінального провадження, які в подальшому скасовувались у судовому порядку.
Вказував, що внаслідок неправомірних дій слідчих та їх тривалої бездіяльності (понад 15 років) щодо виконання законних вимог прокурора та суду при проведенні досудового розслідування йому спричинено моральну шкоду, розмір якою оцінює в 2 000 000,00 грн та які просив стягнути з відповідача.

12 лютого 2024 року ГУНП в Харківській області через систему «Електронний суд» подано відзив на позову заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити.
Відзив мотивовано недоведеністю позовних вимог.
29 травня 2008 в АДРЕСА_1 , покінчив з життям шляхом самогубства ОСОБА_2 , ввівши собі невідомий медичний препарат. За вказаним фактом розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. По вказаному кримінальному провадженню було проведено ряд слідчих дій
22 січня 2024 призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні проводиться планово, в установлений чинним Кримінально процесуальним кодексом України строк та прийняті відповідні рішення. Крім того, наразі, на цей день відсутні будь-які рішення суду, чи прокуратури, якими було б встановлено факт незаконних дій або бездіяльності посадових осіб ГУНП в Харківській області та ВП № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУ Національної поліції в Харківській області по відношенню до позивача. 
Оскарження позивачем бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження передбачено КПК України, є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та визнання незаконною бездіяльність органів досудового слідства в судовому порядку не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.
Чинний КПК України не передбачає оскарження в апеляційному та касаційному порядку ухвали слідчого судді про задоволення скарги заявника (потерпілого). 
Необхідність відвідування позивачем органу досудового розслідування пов`язано з наявністю кримінального провадження, в якому ОСОБА_1 є потерпілим. Розслідування кримінального провадження само по собі передбачає поїздки потерпілого до органу досудового розслідування для проведення відповідних слідчих дій за його (потерпілого) участю з метою швидкого, повного та неупередженого розслідування.
Посилалось на відсутність причинного зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди (відповідача) та шкодою, завданою ОСОБА_1 . Дії відповідача не можуть бути визнані протиправними, бо відповідачем не вчинено жодних дій, які спричинили негативні наслідки для позивача, з настанням яких останній звернувся з відповідною заявою до органів поліції. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та моральною шкодою відсутній. Посадовими особами ГУНП в Харківській області не було вчинено дій, спрямованих на завдання шкоди ОСОБА_1 та членам його родини.
Позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення здібностей позивача або позбавлення можливості реалізовувати свої звички і бажання, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю, на його думку, слідчого та можливим завданням такої шкоди. 
З урахуванням триваючої з 24 лютого 2022 року повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України, потреба у відсічі якої об`єктивно вимагає першочергового спрямування коштів Державного бюджету України виключно на цілі, котрі знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із прагненням до збереження у майбутньому Держави Україна та Українського народу, а тому використання бюджетних коштів повинно бути ефективним, обґрунтованим, справедливим та таким, що не призводить до збагачення окремих громадян. 
ДКСУ України подано письмові пояснення відповідно до яких казначейство просило відмовити у задоволенні позову.
Пояснення мотивовано тим, що реалізація Позивачем свого процесуального права на оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження шляхом подання відповідних скарг до суду не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача та не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174, 1176 ЦК України. 
Розмір визначеної шкоди не підтверджено належними та допустимими доказами та є надмірним відшкодуванням. 
Казначейство не є належним відповідачем, а є лише органом виконання окремих категорій судових рішень. 
Позивач помилково визначив, що ДКСУ України є належним відповідачем у цій справі та несе відповідальність за шкоду завдану незаконними діями органів, що здійснюють ОРД, органів досудового розслідування, які на думку позивача завдали йому шкоди. 
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 вересня 2025 позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
Стягнуто з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Частково задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням надмірної тривалості кримінального розслідування, характеру, глибини та тривалості заподіяних ОСОБА_1 моральних страждань, тривалості та неефективності здійснення кримінального провадження, в якому позивач є потерпілою особою, а також засад розумності та справедливості, суд уважав розумним стягнути на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України.
На вказане судове рішення 08 жовтня 2025 року через систему «Електронний Суд» ГУНП в Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не здійснив належного розмежування суб`єктного складу учасників справи залежно від періодів проведення досудового розслідування кримінальної справи (кримінального провадження), а саме: до 06 листопада 2015 року – в межах дії старого КПК України 1960 року та з 07 листопада 2015 року – в межах дії нового КПК України 2012 року. Відповідно, не було враховано, що різні органи досудового розслідування здійснювали процесуальні дії в різні періоди, а тому відсутні підстави покладати повну відповідальність за неналежне розслідування виключно на ГУ НП в Харківській області, без встановлення ролі інших суб`єктів, що могли діяти до 2015 року (зокрема, органів міліції чи прокуратури, які здійснювали процесуальне керівництво).
ГУ НП в Харківській області не є правонаступником ГУ МВСУ в Харківській області, а працівники поліції не вчиняли ніяких незаконних дій відносно позивача в період з 2008 року по 06 листопада 2015 року. ГУНП в Харківській області було створено тільки 07 листопада 2015 року, тобто в той час, як кримінальне провадження вже тривало.
Реалізація позивачами своїх процесуальних прав під час досудового розслідування, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого, прокурора сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення та відшкодування моральної або майнової шкоди
Судом не було встановлено, що саме стало першопричиною моральної шкоди (психологічних страждань), якої зазнав позивач, — безпосередньо факт трагічної події (смерть близької особи), чи неналежне розслідування кримінального провадження, яке тривало протягом тривалого періоду часу та супроводжувалося бездіяльністю або порушеннями з боку органів досудового розслідування. Суд не провів належного розмежування між джерелами заподіяння шкоди, що призвело до поверхового аналізу обставин справи та, як наслідок, до хибного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ГУНП в Харківській області на рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 вересня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що СВ ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 12013220430005371 від 04 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 120 КК України.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що позивач ОСОБА_1 повідомив до Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області. Його повідомлення було зареєстровано в ЖРЗПЗ 29 травня 2008 року за № 2571.
По вказаному кримінальному провадженню було проведено ряд слідчих дій.
05 червня 2008 року слідчим СВ Харківського РВ ГУ МВСУ в Харківській області Золоташко В.П. було винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за відсутністю складу злочину.
22 липня 2008 заступником Харківської міжрайонної прокуратури винесено постанову про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи з наданням вказівок про додаткову перевірку обставин справи.
Матеріали кримінальної справи направлені до Харківського РВ ГУМВСУ в Харківській області для організації додаткової перевірки.
08 серпня 2008 року слідчим СВ Харківського РВ ГУ МВСУ в Харківській області Золоташко В.П. було винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за відсутністю складу злочину.
25 грудня 2008 року постановою Харківського районного суду Харківської області скасовано постанову слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи.
12 січня 2009 року слідчим СВ Харківського РВ ГУ МВСУ в Харківській області Золоташко В.П. було винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за відсутністю складу злочину.
26 січня 2009 року заступником Харківської міжрайонної прокуратури винесено постанову про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи. Матеріали кримінальної справи направлені до Харківського РВ ГУМВСУ в Харківській області для організації додаткової перевірки.
12 лютого 2009 року слідчим СВ Харківського РВ ГУ МВСУ в Харківській області було винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи.
04 листопада 2009 року постановою Харківського районного суду Харківської області скасовано постанову слідчого про відмову у порушенні кримінальної справи та матеріали справи повернути для проведення додаткової перевірки.
28 листопада 2009 року слідчим СВ Харківського РВ ГУ МВСУ в Харківській області Орловою Є.В. було винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи.
05 лютого 2010 року постановою Харківського районного суду Харківської області скасовано постанову слідчого про відмову у порушенні кримінальної справи та матеріали справи повернути для проведення додаткової перевірки.
26 березня 2010 року слідчим СВ Харківського РВ ГУМВСУ в Харківській області винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи.
11 січня 2011 року постановою Харківського районного суду Харківської області скасовано постанову слідчого про відмову у порушенні кримінальної справи та матеріали справи повернути для проведення додаткової перевірки.
15 січня 2011 року слідчим СВ Харківського РВ ГУМВСУ в Харківській області Орловою Є.В. було винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи.
06 вересня 2013 року постановою Харківського районного суду Харківської області скасовано постанову слідчого про відмову у порушенні кримінальної справи та матеріали справи повернути для проведення додаткової перевірки.
04 листопада 2013 року відомості за фактом того, що 29 травня 2008 року в смт Високий, Харківського району, Харківської області, вул. Українська, 117, покінчив з життям шляхом самогубства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ввівши собі невідомий медичний препарат було внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013220430005371.
В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження було виконано слідчі дії.
27 січня 2014 року винесено постанову про зміну кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 120 КК України.
28 квітня 2014 року старшим слідчим СВ Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВСУ в Харківській області Барсуковою Н.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження.
18 лютого 2019 року ухвалою Харківського районного суду Харківської області скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження. Проведено ряд слідчих дій.
22 січня 2024 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, яка виконана та матеріали кримінального провадженні повернуті до слідчого органу для продовження досудовою розслідування.
25 вересня 2025 року кримінальне провадження за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12013220430005371 від 04 листопада 2013 року за фактом вчинення кримінального правопорушення – злочину передбаченого ч. 1 ст. 120 КК України, закрито на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 120 КК України (том 2, а.с. 14).
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, згідно з положеннями яких шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні викладені також у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19, від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17, від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17, від 12 квітня 2023 року у справі № 174/207/22, від 07 червня 2023 року у справі № 335/8532/21, від 04 жовтня 2023 року у справі № 607/11835/22, від 26 січня 2024 року у справі № 607/7296/22.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. 
У частині третій статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21) вказав: «Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
У справі що переглядається, позивач вказував, що через тривалість кримінального провадження та відсутність результату він зазнав моральної шкоди, яка полягала у пошуку захисту порушеного права та моральних стражданнях за весь цей час.
ГУ НП у Харківській області обставини тривалого розгляду кримінального провадження та неодноразового оскарження позивачем постанов слідчого про відмову у порушення кримінальної справи та закриття провадження не спростовано.
Встановивши обставини надмірної тривалості кримінального провадження за частиною першою статті 120 КК України, зареєстрованого за заявою позивача від 29 травня 2008 року, в якому його визнано потерпілим, з урахуванням відсутності результатів досудового розслідування понад 15 років та не вчинення належних і ефективних дій з метою забезпечення швидкого та неупередженого розслідування, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок неефективної діяльності органу досудового розслідування.
Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд правильно врахував характер і глибину заподіяних позивачу моральних страждань, тривалість та неефективність здійснення кримінального провадження, відкритого за його заявою, а також засади розумності і справедливості, та дійшов в цілому обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
Доводи ГУ НП в Харківській області про недоведеність позову суд не приймає уваги, оскільки відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (справа «Рисовський проти України» рішення від 20 жовтня 2011 року пункти 86, 89, справа «Антоненков та інші проти України» рішення від 22 листопада 2005 року пункт 71).
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про завдання моральної шкоди.
При цьому у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», де ЄСПЛ послався на своє рішення у справі Бурдова № 2, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди». 
Аналогічна позиція викладена ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України» рішення від 27 липня 2004 року, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що ГУ НП в Харківській області не є правонаступником Головного управління МВС України в Харківській області, тому будь-яких прав позивача не порушувало, оскільки події, про які зазначає позивач, відбувалися з 2008 року до 2014 року і стосуються працівників міліції, суд апеляційної інстанції також відхиляє, оскільки особі в результаті порушення її прав завдано шкоду, яка в будь-якому випадку відшкодовується за рахунок Державного бюджету України. Така шкода завдана правоохоронними органами, тому ліквідація органів міліції чи створення органів поліції без відповідного правонаступництва не є підставою для відмови у задоволенні позову.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 357/14357/17 (провадження № 61-16246св19).
Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 27 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина