КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року місто Київ № 320/62540/25

Київський окружний адміністративний суд в складі судді Білоус А.Ю., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 03 вересня 2025 року № 104650023476 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи на території Литовської Радянської Соціалістичної Республіки з 13 квітня 1983 року по 02 жовтня 1986 року, з 13 травня 1993 року по 01 лютого 1994 року, з 04 лютого 1994 року по 22 вересня 1994 року, з 15 серпня 1995 року по 26 жовтня 2002 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 21 квітня 1983 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи на території Литовської Радянської Соціалістичної Республіки з 13 квітня 1983 року по 02 жовтня 1986 року, з 13 травня 1993 року по 01 лютого 1994 року, з 04 лютого 1994 року по 22 вересня 1994 року, з 15 серпня 1995 року по 26 жовтня 2002 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 21 квітня 1983 року; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 26 серпня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26 серпня 2025 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком. Разом із заявою позивачем було надано повний пакет документів, передбачений законодавством, зокрема оригінал трудової книжки серії НОМЕР_2 від 21 квітня 1983 року. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 104650023476 від 03 вересня 2025 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Як вбачається з оскаржуваного рішення, стаж позивача визначено тривалістю 12 років 3 місяці 18 днів, що, на думку відповідача, є недостатнім для призначення пенсії за віком після досягнення 63-річного віку відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (необхідний стаж - 22 роки).
При прийнятті вказаного рішення органом Пенсійного фонду не зараховано до страхового стажу позивача наступні періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 :
з 13.04.1983 по 02.10.1986 - з мотивів відсутності формуляру підтвердження періоду роботи відповідно до Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 08.12.2017;
з 17.01.1992 по 17.12.1992 (рибколгосп "Заветы Ленина" мовою оригіналу) - через відсутність довідок про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі в громадському господарстві, а також відомостей про реорганізацію підприємства;
з 13.05.1993 по 01.02.1994 (МП "Регата сервіс") та з 04.02.1994 по 22.09.1994 (ТОВ "Элмар-S") - з підстав відсутності у трудовій книжці дат та номерів наказів про прийняття та звільнення;
з 15.08.1995 по 26.10.2002 (Азовський судноремонтний завод) - внаслідок нечитабельності дати наказу про прийняття на роботу, відсутності даних про перейменування підприємства та невідповідності печатки назві підприємства.
Позивач не погоджується з вищевказаним рішенням (за виключенням незарахування періоду з 17.01.1992 по 17.12.1992, який у даній справі не оскаржується), вважає його протиправним та таким, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення.
Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 104650023476 від 03.09.2025 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати спірні періоди роботи до його страхового стажу і призначити пенсію за віком з дати звернення - 26 серпня 2025 року.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав, що результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки від 21.04.1983 НОМЕР_2 :
з 13.04.1983 по 02.10.1986, оскільки відсутній формуляр підтверджуючий період роботи відповідно до Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення;
з 17.01.1992 по 17.12.1992, оскільки відсутня інформація щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, довідка щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві відсутня, довідка про реорганізацію відсутня;
з 13.05.1993 по 01.02.1994, з 04.02.1994 по 22.09.1994, оскільки відсутні дати та номери наказів на прийняття та звільнення з роботи;
з 15.08.1995 по 26.10.2002, оскільки не придатна до сприйняття дата наказу при прийнятті, назва підприємства на печатці не відповідає назві підприємства при прийнятті, відсутня інформація про перейменування.
До заяви про призначення пенсії заявником не наданий витяг з Єдиного державного реєстру територіальних громад (Дія), який підтверджує інформацію про місце проживання. Відомості про місце проживання відсутні. Інші документи, передбачені пунктом 3 Порядку №637 відсутні.
Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж становить 12 років 3 місяці 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, тому ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії.
Крім того зазначено, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Проте недоліки трудової книжки, встановлені Головним управлінням свідчать не тільки про їх неправильність, а наявність недоліків, які позбавляють Головне управління встановити чітко необхідний стаж роботи позивача, тобто свідчать про необхідність їх усунення шляхом надання уточнюючих довідок, якими оформлено прийняття/звільнення позивача з роботи, про що і зазначено в оскаржуваному рішенні. У разі наявності сумнівів у правильності записів, що містяться у трудовій книжці через відсутність обов`язкових відомостей у ній (дат наказів, на підставі яких внесено записи), позивач може спростовувати такі неточності шляхом надання додаткових документів та набути права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового (страхового) стажу.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 63 річного віку, відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має право на призначення пенсії за віком.
Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою від 26.08.2025 про призначення пенсії за віком. 
За принципом екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області від 03.09.2025 №104650023476 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 12 років 3 місяці 18 днів.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки від 21.04.1983 НОМЕР_2 :
з 13.04.1983 по 02.10.1986, оскільки відсутній формуляр підтверджуючий період роботи відповідно до Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення;
з 17.01.1992 по 17.12.1992, оскільки відсутня інформація щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, довідка щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в громадському господарстві відсутня, довідка про реорганізацію відсутня;
з 13.05.1993 по 01.02.1994, з 04.02.1994 по 22.09.1994, оскільки відсутні дати та номери наказів на прийняття та звільнення з роботи;
з 15.08.1995 по 26.10.2002, оскільки не придатна до сприйняття дата наказу при прийнятті, назва підприємства на печатці не відповідає назві підприємства при прийнятті, відсутня інформація про перейменування.
До заяви про призначення пенсії заявником не наданий витяг з Єдиного державного реєстру територіальних громад (Дія), який підтверджує інформацію про місце проживання. Відомості про місце проживання відсутні. Інші документи, передбачені пунктом 3 Порядку №637 відсутні.
Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області від 03.09.2025 №104650023476 про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з позовом.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-VI (далі - Закон №1058-VI) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону №1058-IV встановлено умови призначення пенсії за віком. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 не менше 31 року.
У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01.01.2024 по 31.12.2024 - від 21 до 31 року.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За змістом статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Також до стажу роботи зараховується, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт а), військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби (пункт в).
Згідно із статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 01.01.2004.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз викладених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а, від 21.05.2020 у справі №550/927/17 та від 19.06.2020 у справі №359/2076/17.
Щодо періоду з 13 квітня 1983 року по 02 жовтня 1986 року.
Судом встановлено, що згідно із записами трудової книжки позивача серії від 21.04.1983 НОМЕР_2 позивач у період з 13.04.1983 по 02.10.1986 працював 4 помічником капітана на всіх типах суден (Литовська Республіка).
В рішенні Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області від 03.09.2025 №104650023476 зазначено, що підставою для незарахування періоду з 13.04.1983 по 02.10.1986 слугувало відсутність формуляру підтверджуючого період роботи відповідно до Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення.
Слід зазначити, що частиною 1 статті 4 Закону №1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Для врегулювання питань, пов`язаних із призначенням та виплатою пенсії між Україною та Литовською Республікою укладено:
- Угоду між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення від 27.09.1994, яка ратифікована Законом №166/95-ВР від 16.05.1995 (далі Угода);
- Договір між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001, який ратифікований Законом України від 10.01.2002 №2928-III (далі Договір);
- Угоду між Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством соціальної охорони і праці Литовської Республіки про порядок реалізації Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 09.12.2015 (далі Угода від 09.12.2005);
- Технічну угоду між Пенсійним фондом України та Службою закордонних виплат Управління фонду державного соціального страхування Литовської Республіки про порядок призначення, переказу та виплати пенсій від 19.01.2010.
Відповідно до статті 3 Угода охоплює нижчеперелічені види пенсій соціального страхування (трудові пенсії): а) пенсії по інвалідності; б) пенсії по старості (за віком); в) пенсії за вислугу років; г) пенсії в разі втрати годувальника.
Згідно із статтею 6 Угоди при визначенні права на пенсію повністю зараховується страховий (трудовий) стаж, в тому числі в пільговому обчисленні, набутий згідно з законодавством кожної Договірної Сторони, незалежно від того, яка частка страхового (трудового) стажу набута на території тієї чи іншої Договірної Сторони.
При призначенні пенсії на пільгових умовах та за вислугу років зараховується тільки стаж, набутий згідно з законодавством кожної з Договірних Сторін, у відповідній системі або на тій же посаді, роботі чи професії.
Договір між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001, ратифікований Законом України від 10.01.2002 №2928-III набув чинності для України 08.02.2002.
Статтею 2 встановлено, що Договір поширюється на передбачені законодавством кожної із Сторін нижче перераховані види соціального забезпечення: в Україні пенсії за віком; пенсії по інвалідності; пенсії за вислугу років; пенсії у разі втрати годувальника; пенсії та відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, професійного захворювання, та у випадку його смерті з цих причин; допомоги по тимчасовій непрацездатності (хворобі), по вагітності та пологах; допомоги сім`ям з дітьми; допомоги по безробіттю; допомоги на поховання.
Згідно із частиною 1 статті 3 Договору цей договір регламентує соціальне забезпечення осіб, що проживають на території однієї із сторін, на яких поширювалось чи поширюється законодавство однієї або обох сторін.
Частинами 1 та 2 статті 5 Договору визначено, що право на призначення пенсій та допомог особа набуває згідно з цим Договором та відповідно до законодавства тієї Сторони, на території якої набутий страховий (трудовий) стаж, що надає право на призначення пенсії та допомоги.
Якщо цим договором не передбачено інше, не може бути відмовлено у призначенні пенсії та допомоги, а також відшкодуванні шкоди, на які в особи виникає право відповідно до законодавства однієї сторони, а призначені не підлягають зменшенню, призупиненню або припиненню їх виплати з тієї причини, що ця особа проживає на території іншої сторони.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 13 Договору при встановленні права на пенсію, зумовлену накопиченням страхового (трудового) стажу, компетентна установа однієї сторони, з метою сумування стажу, враховує періоди страхування, накопичені відповідно до законодавства другої Сторони, за умови, що цей стаж не співпадає повністю або частково в часі.
Якщо законодавство однієї Сторони зумовлює призначення пенсій за стаж, накопичений у відповідній професії або на відповідній роботі, то при призначенні таких пенсій зараховуються періоди, накопичені на підставі законодавства іншої Сторони у тій же професії, або на тій же роботі. Якщо підсумовані таким чином періоди не відповідають умовам, що дають право на зазначені пенсії, то ці періоди зараховуються для призначення пенсій на загальних підставах.
Згідно із частиною 2 статті 33 Договору при виникненні страхового випадку після набрання чинності цим Договором за весь страховий (трудовий) стаж, накопичений з 01.01.1992, зобов`язання по наданню зацікавленій особі відповідної пенсії приймається Стороною, відповідно до законодавства якої цей стаж був накопичений. За весь страховий (трудовий) стаж, накопичений до 01.01.1992 на території колишнього СРСР, зобов`язання по наданню зацікавленій особі пенсії відповідно до чинного законодавства приймається Стороною, на території якої ця особа проживає в момент звернення за призначенням пенсії.
Отже, з викладених норм слід виснувати, що відповідно до положень статті 5 Договору право на призначення пенсій та допомог особа набуває згідно з цим Договором та відповідно до законодавства тієї Сторони, на території якої набутий страховий (трудовий) стаж, що надає право на призначення пенсії та допомоги.
Згідно статті 13 Договору при встановленні права на пенсію, зумовлену накопиченням страхового (трудового) стажу, компетентна установа однієї Сторони, з метою сумування стажу, враховує періоди страхування, накопичені відповідно до законодавства другої Сторони, за умови, що цей стаж не співпадає повністю або частково в часі.
Отже, при призначенні пенсії уповноважений орган України до стажу роботи повинен зараховувати також і стаж, набутий заявником у Литовській Республіці.
Також, відповідно до статті 15 Договору (зі змінами внесеними Угодою між Україною та Литовською Республікою про внесення зміні доповнень до Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 08.12.2017 (Дата набрання чинності для України: 29.09.2022)
У разі застосування положень статті 13 цього Договору компетентна установа кожної зі Сторін розраховує розмір пенсії та виплачує її тільки за страховий (трудовий) стаж, накопичений відповідно до законодавства, що застосовується цією компетентною установою, а також за радянський стаж, зарахований відповідно до пунктів 2,3 цієї статті, крім випадків, визначених у статті 16 цього Договору.
Радянський стаж зараховується і пенсія за цей стаж призначається особі компетентною установою тієї сторони, на території якої накопичено більший страховий (трудовий) стаж. При однаковій тривалості страхового (трудового) стажу, накопиченого на території Сторін, радянський стаж зараховує компетентна установа тієї Сторони, в якій особа була застрахована в останній раз.
У разі призначення особі пенсії іншого виду або перегляду розміру пенсії при поданні додаткових документів про страховий (трудовий) стаж, накопичений на території Сторін, або про радянський стаж, а також в інших випадках, передбачених законодавством Сторін, компетентна установа, що зараховує радянський стаж, не змінюється.
Відповідно до підпункту 12 пункту 1 статті 1 Договору "радянський стаж" період роботи до 01.06.1991 на території колишнього СРСР, за винятком територій України та Литовської Республіки, що зараховується до страхового (трудового) стажу згідно із законодавством кожної зі Сторін (при застосуванні статей 13-15 цього Договору).
Крім того, відповідно до частини 2 статті 33 Договору за весь страховий (трудовий) стаж, накопичений до 01.01.1992 на території колишнього СРСР, зобов`язання по наданню зацікавленій особі пенсії відповідно до чинного законодавства приймається Стороною, на території якої ця особа проживає в момент звернення за призначенням пенсії.
Угода від 09.12.2005 регулює порядок реалізації Договору, визначає компетентні установи, уповноважені призначати та виплачувати пенсії та допомогу згідно з Договором.
Статтею 3 Угоди від 09.12.2005 встановлено, що відповідно до пункту 3 статті 27 Договору компетентними установами в Україні, зокрема, є: Пенсійний фонд з питань призначення, переказу та виплати пенсій, а також виплати допомоги на поховання пенсіонерів.
Пунктом 3 статті 6 Угоди 09.12.2005 зазначено, що якщо в особи виникає право на пенсію тільки у результаті підсумовування страхового (трудового) стажу, яке ця особа отримала згідно із законодавством обох Сторін, то в пункті 1 вказані компетентні установи надають одна одній довідку про страховий (трудовий) стаж, набутий відповідно до чинного законодавства Сторін після 01.01.1992.
Таким чином, стаж роботи набутий до 01.01.1992 (радянський стаж) зараховується до стажу роботи при призначенні пенсії без додаткових документів, у тому числі формулярів, передбачених Технічною угодою між Пенсійним фондом України та Службою закордонних виплат Управління фонду державного соціального страхування Литовської Республіки про порядок призначення, переказу та виплати пенсій від 19.01.2010.
Суд зазначає, що відповідно до записів в трудовій книжці позивача спірний період з 13.04.1983 по 02.10.1986 набутий позивачем на території Литовської Республіки до 01.06.1991, а тому, є саме "радянським стажем". Отже, такий стаж зараховується до стажу роботи позивача при призначенні пенсії без надання додаткових документів, у тому числі формулярів, передбачених Технічною угодою між Пенсійним фондом України та Службою закордонних виплат Управління фонду державного соціального страхування Литовської Республіки про порядок призначення, переказу та виплати пенсій від 19.01.2010.
Окрім цього, суд звертає увагу, що позивачем на підтвердження набутого стажу на території Литовської Республіки відповідачу надавалася трудова книжка, яка відповідно до статті 62 Закону №1788-XII є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Будь-яких зауважень, щодо змісту трудової книжки позивача, відповідач не зазначив.
З огляду на викладене, відмова відповідача в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду 13.04.1983 по 02.10.1986 є протиправною, а вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо періодів з 13 травня 1993 року по 01 лютого 1994 року, з 04 лютого 1994 року по 22 вересня 1994 року та з 15 серпня 1995 року по 26 жовтня 2002 року.
Судом встановлено, що згідно із записами трудової книжки позивача серії від 21.04.1983 НОМЕР_2 позивач працював:
13.05.1993 по 01.02.1994 2-м помічником капітана т/х "Регата (мале підприємство "Регата сервіс";
З 04.02.1994 по 22.09.1994 менеджером в ТОВ "Елмар-С";
З 1.08.1995 по 26.10.2002 змінним помічником капітана на Азовському судноремонтному заводі.
У рішенні Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області від 03.09.2025 №104650023476 підставою для незарахування вказаних періодів зазначено, а саме, з 13.05.1993 по 01.02.1994, з 04.02.1994 по 22.09.1994 оскільки відсутні дати та номери наказів на прийняття та звільнення з роботи, з 15.08.1995 по 26.10.2002 оскільки не придатна до сприйняття дата наказу при прийнятті, назва підприємства на печатці не відповідає назві підприємства при прийнятті, відсутня інформація про перейменування.
Надаючи оцінку наведеним підставам відмови у зарахуванні спірного періоду трудової діяльності до страхового стажу позивача суд зазначає наступне.
Як вже неодноразово зазначено судом, відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Верховний Суд у постанові від 04.07.2023 в справі № 580/4012/19 зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком (також, постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17).
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Суд зазначає, що позивач жодним чином не впливає на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, а підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Крім того, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про період роботи на підприємстві на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
У разі наявності сумнівів або необхідності уточнити певні відомості, пенсійний орган мав можливість скористатися правами, передбаченими частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, та звернутися до центру зайнятості з відповідним запитом.
При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ними вчинялись певні дії щодо здійснення відповідних запитів для підтвердження спірного періоду.
Відтак, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач не довів правомірності своїх дій щодо незарахування спірних періодів роботи позивача з 13 квітня 1983 року по 02 жовтня 1986 року, з 13 травня 1993 року по 01 лютого 1994 року, з 04 лютого 1994 року по 22 вересня 1994 року, з 15 серпня 1995 року по 26 жовтня 2002 року.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині зарахування вказаних періодів до страхового стажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області від 03.09.2025 №104650023476 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки відповідачем протиправно не зараховано спірний період.
При цьому, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком задоволенню не підлягає, оскільки призначення пенсії є дискреційними повноваженнями відповідача.
Верховний Суд у постанові від 21.05.2020 у справі №233/330/17 зазначив, що при розгляді справ за адміністративними позовами про зобов`язання органів Пенсійного фонду України призначити пенсії, суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої пенсії, що не належить до компетенції суду.
Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки відповідачем ще не вирішено питання щодо зарахування стажу.
З урахуванням зазначеного, наведена вимога підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 26.08.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні. 
Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватися розгляд заяви позивача з урахуванням висновків суду у цій справі, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 05.02.2024 у справі №500/1216/23, відповідно до яких "дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності".
З урахуванням зазначеного, наведена вимога підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області зарахувати до страхового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 період його роботи з 13 квітня 1983 року по 02 жовтня 1986 року, з 13 травня 1993 року по 01 лютого 1994 року, з 04 лютого 1994 року по 22 вересня 1994 року, з 15 серпня 1995 року по 26 жовтня 2002 року та повторно розглянути заяву позивача від 26.08.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.
Керуючись статтями 2-3, 5-15, 72-77, 90, 122, 132, 139, 242-246, 250-251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області від 03.09.2025 №104650023476 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 періоди його роботи з 13 квітня 1983 року по 02 жовтня 1986 року, з 13 травня 1993 року по 01 лютого 1994 року, з 04 лютого 1994 року по 22 вересня 1994 року, з 15 серпня 1995 року по 26 жовтня 2002 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.08.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.
Відомості про сторони та інших учасників справи: 
позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 );
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Саєнка Андрія, будинок 10);
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (ідентифікаційний код 13559341, місцезнаходження: 10003, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Олега Ольжича, будинок 7).
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Білоус А.Ю.