Справа № 466/11324/23 Головуючий у 1 інстанції: Едер П. Т. 
Провадження № 22-ц/811/2640/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 березня 2026 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В.,
з участю: представника позивача – Філь О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2023 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги з постачання теплової енергії, 

встановив:
У жовтні 2023 року Львівське міське комунальне підприємство (далі – ЛМКП) «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 року по 31.08.2023 року в розмірі 111418 грн. 87 коп. 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією – суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
З 01.12.2021 року між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та споживачем вважається укладеним індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання. Договір опублікований на офіційному сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго».
За умовами вказаного договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами.
Відповідно до інформації з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , та користується послугами з постачання теплової енергії за цією адресою.
Станом на 15.09.2023 року, за період з 01.12.2021 року по 31.08.2023 року у відповідача утворилася заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 111418 грн. 87 коп., у зв`язку з неналежним виконанням ним своїх обов`язків (нерегулярною оплатою та/або її відсутністю), що підтверджується розрахунками, долученими позивачем до позовної заяви.
Вказував, що відповідач володіє спірним приміщенням, за яке повинен сплатити заборгованість перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» не як фізична особа-підприємець, а як фізична особа.
Неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, тому просив позов задовольнити та стягнути з відповідача вказану заборгованість.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 року по 31.08.2023 року в сумі 111418 грн. 87 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» судовий збір у розмірі 2684 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2025 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2023 року відмовлено.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не доведено факту користування відповідачем житлово-комунальними послугами, а також того факту, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, до якого ніби-то були надані комунальні послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго», окрім того, в оригіналі індивідуального договору про надання послуг постачання теплової енергії від 01.12.2021 року відсутні будь-які відомості про акцептанта і даний договір ним не було підписано, а з долученої позивачем копії індивідуального договору взагалі не зрозуміло, хто є споживачем.
Вважає, що позивач не довів наявності договірних відносин з відповідачем, а тому будь-які посилання на договір, ніби-то укладений між сторонами, є неприйнятними.
Також зазначає, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не надано жодних відомостей про зняття показань лічильника тепла, а відтак, необхідні показання не могли бути внесені до інформаційно-облікової бази.
Зауважує, що розрахунок розміру заборгованості не підтверджений належними засобами доказування. З матеріалів справи вбачається, що рахунки за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води не містять розмежування суми заборгованості за постачання окремо теплової енергії та окремо гарячої води, хоча позовні вимоги стосуються виключно стягнення заборгованості за несплату коштів за постачання теплової енергії. 
Акцентує увагу суду на тому, що в усіх рахунках на оплату комунальних послуг відсутня інформація про опалювальну площу приміщення, без якої не видається можливим правильно вирахувати суму оплати за комунальні послуги. 
Вважає, що позивач не довів факту надсилання відповідачу рахунків за послуги з постачання теплової енергії, оскільки в матеріалах справах відсутні поштові документи, зокрема описи-вкладення у цінний лист, якими обставина такого надсилання могла б бути підтверджена.
Додає, що самі по собі рахунки про наданні послуги не є первинними бухгалтерськими документами, які засвідчують факт надання послуг. Рахунки ж слугують пропозицією оплатити послуги які, на думку позивача, могли бути надані. Отже, жодних документальних доказів отримання послуг в обсязі, зазначеному у позовній заяві, в матеріалах справи немає. 
Зазначає, що відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, при цьому, покликається на постанову Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі №916/2040/20).
23.09.2025 року позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» подав до суду письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких заперечує доводи та вимоги апелянта.
В судове засідання апеляційного суду 24.02.2026 року відповідач повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у його відсутності.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 05.03.2026 року о 12:50.
Заслухавши пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, площею 188,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2220816346101.
Житловий будинок по АДРЕСА_1 обладнаний комерційним (загальнобудинковим) вузлом обліку теплової енергії (ВОТЕ) на опалення.
Належне відповідачу нежитлове приміщення, загальною площею 188,8 кв.м., приєднане до мереж загальнобудинкової системи опалення та обладнане індивідуальним тепловим лічильником і лічильником гарячої води. Споживачем подаються покази засобів обліку.
Факт споживання даним будинком теплової енергії підтверджується актами включення системи теплоспоживання від 18.10.2021 року та від 14.11.2022 року, показами загальнобудинкового лічильника. 
Відповідно до розрахунку, заборгованість відповідача за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 року по 31.08.2023 року становить 111418 грн. 87 коп. Заборгованість по гарячій воді відсутня.
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та гарячої води.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
За змістом статей 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до статті 6 цього Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.
Виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (п.4 ч.2 ст.6 Закону).
Індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.п.1,5 ч.2 ст.7 Закону).
За змістом частини третьої статті 24 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
На виконання положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 року №1022, а постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року №1182 затверджені Правила надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 року №1023.
З 01.12.2021 року з відповідачем укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Зазначений договір є розміщеним на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. Вказаний договір є публічним договором приєднання.
Даний договір укладається сторонами з урахуванням ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК України і має на меті надання послуг з постачання теплової енергії.
За умовами зазначеного договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами.
Отже, ЛМКП «Львівтеплоенерго», будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг за договором приєднання про надання послуг, надавало послуги з постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 .
Доказів, які б спростовували наведене, відповідачем суду не надано. 
Таким чином, судом встановлено, що відповідач користувався послугами, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», і як наслідок, приєднався до індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (акцептування договорів).
Важливо зазначити, що відсутність підписаного договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
Стаття 10 вказаного Закону визначає порядок розподілу обсягів комунальних послуг між споживачами. Зокрема, відповідно до частин 1-2 даної статті у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті.
Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку:
1) загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності - за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
2) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
3) загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.
Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що розрахунки заборгованості, подані ЛМКП «Львівтеплоенерго», містять належну та достатню інформацію щодо способу нарахування заборгованості, містять показники загальнобудинкового лічильника опалення та лічильника обліку гарячої води, а також абонентську плату. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач свої зобов`язання по оплаті за послуги з постачання теплової енергії не виконує, внаслідок чого, у нього наявна заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 року по 31.08.2023 року в розмірі 111418 грн. 87 коп.
Доказів, які б спростовували наведений розрахунок заборгованості, відповідачем не надано. 
Таким чином, висновки суду першої інстанції по суті вирішення спору є правильними і не спростовуються доводами апеляційної скарги, судом не допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 05 березня 2026 року. 

Головуючий      С.М. Бойко 

Судді:         С.М. Копняк 

А.В. Ніткевич