Справа № 758/20935/25 
Категорія  

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Захарчук С. С.,
за участю секретаря судового засідання - Савенко Д. С., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал», приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» (далі - ТОВ «Оптіма Факторі») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Зазначав, що 19.11.2025 йому стало відомо про наявність виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Згодом позивач дізнався, що 16.04.2021р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.
Підставою для відкриття вище вказаного виконавчого провадження був виконавчий напис № 9193 виданий 20.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С., про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 9836 грн. 80 коп. 
Відповідно до наявної в автоматизованій системі виконавчого провадження інформації приватний виконавець Сидорук Л.В. не діє та станом на день подання позову до суду виконавчі дії проводить приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. 
Разом з тим, зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Відповідачем не було надано документів, які можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до позивача.
Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9193, вчинений 20.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 7529141 від 01.06.2018 у розмірі 9 836 грн. 80 коп.
Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 000 грн.
Відповідно до ухвали судді Подільського районного суду м. Києва від 04.02.2026 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Від відповідача відзив не надходив.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що 20.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис № 9193 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» за кредитним договором № 7529141 від 01.06.2018 за період з 02.10.2018 по 06.01.2021 у розмірі 9 836 грн. 80 коп., яка складається з: 2 550 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7 286 грн. 80 коп. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
15.03.2021 ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. із заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. № 9193 від 20.01.2021. 
16.04.2021 на підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 9 836 грн. 80 коп.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачем не надано документів, які можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача, а також те, що він не отримував вимог про усунення порушень за кредитним договором і це об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити її, враховуючи те, що він не визнає суму заборгованості. 
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача ТОВ «Оптіма Факторі» суду не надано.
Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172, у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку) подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Крім того, відповідно до п.п. 1.1., 1.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
У порушення зазначених вимог чинного законодавства приватний нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив зазначені норми чинного законодавства. Означене вказує на відсутність у напису сили виконавчого документу, через що напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає примусовому виконанню.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
Представник ТОВ «Оптіма Факторі» Іванченко С.В. подала заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у якій вказала на те, що:
- справа №758/20935/25 не є складною; 
- предметом спору у справі №758/20935/25 є немайновий спір про визнання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором № 7529141 від 01.06.2018 у розмірі 9836,80 грн. таким, що не підлягає виконанню, а тому заявлені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу є неспівмірними з предметом позову, в той час як стягнення з іншої сторони у справі витрат на професійну правничу допомогу має на меті компенсування неминучих витрат, які пов`язані з реалізацією права на захист власних інтересів в суді, а не збагачення сторони, на користь якої ухвалене рішення у справі.
Крім того, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим. 
Тож з урахуванням наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, приходимо до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність до предмета спору та через типовість та нескладність судового процесу має бути зменшено з 5 000 грн. до 1 500 грн. 
Посилаючись на вищезазначене, представник ТОВ «Оптіма Факторі» Іванченко С.В. просила суд у разі задоволення позовних вимог зменшити розмір витрат на правничу допомогу у справі №758/20935/25 з 5 000 грн. до 1 500 грн.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Частинами 1-4 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
На обґрунтування вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу позивачем надано копії договору про надання правової допомоги від 04.12.2025; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Боденком Д.О. на виконання умов договору про надання правової допомоги №б/н від 04.12.2025; акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № б/н від 04.12.2025; платіжної інструкції № @2PL146127 про оплату послуг адвоката Боденка Д.О.
Відповідно до ч.ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Заперечуючи проти суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. представник відповідача вказав на те, що сума витрат є завищеною, необґрунтованою, не співмірною зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі№ 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Із змісту правової позиції Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 вбачається, що при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Так, відповідно до п. 269 рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) суд зазначає, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
Суд, ураховуючи складність справи, те, що розгляд справи відбувся у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін та виконані адвокатом позивача роботи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для позивача та відповідача дійшов висновку про стягнення з ТОВ «Оптіма Факторі» на користь ОСОБА_1 1 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Разом з тим, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу - 5 000 грн., є неспівмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих послуг та виконаних робіт.
Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Оптіма Факторі» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 968 грн. 96 коп. судового збору.
Керуючись ст. 88 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 12, 137, 139, 141, 259, 264-265, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» (04123, м. Київ, вул. Світлицького, буд. 35, прим. 108/4, офіс 2, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 41586256), треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» (04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, буд. 8, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 39992082), приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович (10008, Житомирська область, м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, буд. 35, реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер та серія паспорта - невідомі), приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович (49081, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 10, оф. 4, реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер та серія паспорта - невідомі), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 20 січня 2021 року, зареєстрований у реєстрі під № 9193, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 9 836 грн. 80 коп. за кредитним договором № 7529141 від 01.06.2018.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» на користь ОСОБА_1 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. судового збору.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення - 22.04.2026.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя 	С. С. Захарчук