РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року 	справа № 580/193/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

08.01.2026 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі – відповідач), в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати:
податкове повідомлення-рішення №10755/23-00-24-04-01 від 26.06.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем: Військовий збір, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування 11011001, на суму 26312,19 грн;
податкове повідомлення-рішення №10754/23-00-24-04-01 від 26.06.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування 11010500, на суму 315746,22 грн;
податкове повідомлення-рішення №10761/23-00-24-04-01 від 26.06.2025 про застосування штрафних (фінансових) санкцій щодо ОСОБА_1 в сумі 340 грн;
податкову вимогу №0008477-1302-2300 про наявність у ОСОБА_1 станом на 10.10.2025 податкового боргу у сумі 343552,39 грн;
рішення №23907/6/23-00-13-02-07 від 15.10.2025 про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час перевірки податковим органом використано лист АТ «Альфа-Банк» від 22.11.2022 № 51061-24/2022, в якому зокрема вказано, що Банк підтверджує у податковому розрахунку «Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору» (додаток 4-ДФ) за 2021 рік відображено нарахований та виплачений дохід з ознакою доходу « 126» у вигляді основної кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, щодо ОСОБА_1 на суму 1 754 145,69 грн. Банком вказано, що ним виконано вимоги п.п. 164.2.17 «д» ПК України.
Позивач стверджує, що інформація, вказана у наведеному листі АТ «Альфа-Банк» про наявність у ОСОБА_1 нарахованого та виплаченого доходу з ознакою доходу « 126» у вигляді основної кредитної заборгованості анульованої за рішенням банку не відповідає дійсності.
Так, 31 травня 2018 року між АТ «Укрсоцбанк» та позивачем укладено Додаткову угоду до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-430, за умовами якої сторони домовилися, що позичальник здійснює повернення заборгованості в розмірі 9125,01 доларів США не пізніше 31 серпня 2018 року.
Позичальник належним чином виконав умови Додаткової угоди від 31 травня 2018 року, у зв`язку із чим 29 серпня 2018 року уповноваженою особою АТ «Укрсоцбанк» йому було видано Довідку про стан кредиторської заборгованості, у якій вказано, що ОСОБА_1 внесенням коштів у розмірі 9 125,01 доларів США виконав зобов`язання перед Банком, внаслідок чого станом на 29.08.2018 заборгованість позичальника за Договором становить 64457,54 доларів США.
Також у Довідці Банк повідомив ОСОБА_1 , що АТ «Укрсоцбанк» звільнить позичальника протягом шести місяців з 29.08.2018 від подальшого виконання обов`язків щодо повернення частини заборгованості за Договором, про що позичальник буде повідомлений рекомендованим листом 
Позивач стверджує, що жодних рекомендованих листів від АТ «Укрсоцбанк» не отримував. При цьому і жодних претензій щодо сплати заборгованості позивач також не отримував, що, на його думку, свідчить про те, що АТ «Укрсоцбанк» прийняло рішення про прощення (анулювання) боргу у 2018 році, однак, не повідомило належним чином боржника про дату прийнятого рішення.
Також, Банком не надано ГУ ДПС у Черкаській області копій підтверджуючих документів щодо здійснення банком операцій з анулювання (прощення) заборгованості саме у грудні 2021 року, а не у 2018 році.
Відтак, на думку позивача, факт прощення боргу позивачу саме у грудні 2021 року та належного повідомлення позивача про прощення боргу при проведенні відповідачем перевірки не було підтверджене належними доказами, а тому у позивача відсутній обов`язок зі сплати нарахованих відповідачем сум.
Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні, Зазначив, що відповідно до наявної податкової інформації фізична особа - платник податків ОСОБА_1 у IV кварталі 2021 року отримав дохід, який згідно з ПК України підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, та відображенню платником податків в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).
Згідно відповіді отриманої від АТ «Альфа-Банк» листом від 22.11.2022 №51061-24/2022 (на запит ГУ ДПС у Черкаській області від 24 жовтня 2022 року №13860/6/23-00-24-02-04) було підтверджено нарахування та виплату доходу у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням у розмірі 1754145,69 грн та було відображено у податковому розрахунку за формою 1-ДФ під 126 ознакою доходу у IV кварталі 2021 року.
Перевіркою встановлено, що сума доходу у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням у 2021 році становить 1754145,69 грн. Таким чином, сума податку на доходи фізичних осіб становить 315746,22 грн (1754145,69*18%), де ставка податку становить 18% відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного п. 167.1 ст. 167 Кодексу. Сума військового збору становить 26312,19 грн (1754145,69*1,5%), де ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 цього пункту (п.п. 1.3 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу). 
Також встановлено порушення в частині неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік, чим порушено пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 та п. 179.6 ст.179 ПК України.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та оцінивши заявлені доводи, суд встановив таке.
На підставі п.п.20.1.2, п.п.20.1.4, п.п.20.1.5, п.п.20.1.6 п.20.1 ст.20, п.п.75.1 ст.75, п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78, п.79.1 та п.79.2 ст.79 ПК України, відповідно до наказу ГУ ДПС у Черкаській області від 10.03.2025 №657-п головним державним інспектором відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Черкаській області Моісеєнко Іриною Станіславівною проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2021 по 31.12.2021 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2021 рік.
За наслідками перевірки складений акт від 19.05.2025 №6795/23-00-24-04-01/ НОМЕР_1 (далі – акт перевірки), у висновках якого зазначено про порушення позивачем:
п. 49.1 ст. 49, п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 ПК України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2021 рік при граничному терміні подання до 01.05.2022;
п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.3 п. 168.3 ст. 168 ПК України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2021 рік на суму 315 746,22 грн;
п.п. 1.4, п.п. 1.6, п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 ПК України, врезультаті чого донараховано військового збору за 2021 рік у сумі 26 312,19 грн.
На підставі зазначеного акту перевірки податковий орган прийняв оскаржувані рішення:
податкове повідомлення-рішення №10755/23-00-24-04-01 від 26.06.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем: Військовий збір, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування 11011001, на суму 26312,19 грн;
податкове повідомлення-рішення №10754/23-00-24-04-01 від 26.06.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 315746,22 грн;
податкове повідомлення-рішення №10761/23-00-24-04-01 від 26.06.2025 про застосування штрафних (фінансових) санкцій щодо ОСОБА_1 в сумі 340 грн;
податкову вимогу №0008477-1302-2300 про наявність у ОСОБА_1 станом на 10.10.2025 податкового боргу у сумі 343552,39 грн;
рішення №23907/6/23-00-13-02-07 від 15.10.2025 про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу.
Надаючи оцінку спірним рішенням суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі – ПК України).
Відповідно до вимог підп.62.1.3 п.6.2.1 ст.62 ПК України звірки та перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин, є формами податкового контролю.
П.75.1 ст.75 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з підп.75.1.2. п.75.1. ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Підстави проведення документальних позапланових перевірок закріплені статтею 78 ПК України.
Відповідно до підпунктів 78.1.1., 78.1.2. п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо:
отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом.
За приписами п.78.4. ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Статтею 79 ПК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Таким чином, з системного аналізу викладених вище законодавчих норм вбачається, що посадові особи контролюючого вправі приступити до проведення документальної позапланової перевірки за наявності підстав для її проведення та за умови вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення перевірки.
Суд встановив, що копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 10.03.2024 №657-п, а також письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 11.03.2025 №132/23-00-24-04-01 надіслано ОСОБА_1 18.03.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його реєстрації: м. Черкаси, вул. Красноармійська, 178, - який повернуто відправнику 02.04.2025 у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.
Згідно з п. 42.2. ст.40 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Отже, відповідачем дотримано вимог ст.79 ПК України щодо проведення позапланової невиїзної перевірки позивача.
Щодо спірного податкового повідомлення-рішення №10754/23-00-24-04-01 від 26.06.2025 про збільшення грошового зобов`язання з ПДФО на суму 315746,22 грн, суд зазначає таке.
Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до підп. «д» підп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (у редакції саном на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку (крім суми прощеного (анульованого) основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. 
Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. 
Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу.
Відповідно до п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Як установлено судом з акту перевірки та матеріалів справи, згідно відповіді отриманої від АТ «Альфа-Банк» листом від 22.11.2022 №51061-24/2022 (на запит ГУ ДПС у Черкаській області від 24 жовтня 2022 року №13860/6/23-00-24-02-04) підтверджено нарахування та виплату доходу у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням у розмірі 1754145,69 грн, що відображено стосовно позивача у податковому розрахунку за формою 1-ДФ під 126 ознакою доходу у IV кварталі 2021 року.
Так, 31 травня 2018 року між АТ «Укрсоцбанк» та позивачем укладено Додаткову угоду до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-430, за умовами якої сторони домовилися, що позичальник (позивач у справі) здійснює повернення заборгованості в розмірі 9125,01 доларів США не пізніше 31 серпня 2018 року.
Згідно з даними довідки АТ «Укрсоцбанк» про стан кредиторської заборгованості від 29.08.2018, що підписана позивачем та уповноваженою особою Банку, АТ "Укрсоцбанк" повідомляє ОСОБА_1 про те, що користуючись ст.605 Цивільного кодексу України, звільнить Позичальника протягом шести місяців з моменту 29.08.2018 від подальшого виконання його обов`язків щодо повернення частини заборгованості у розмірі 64460,76 доларів США 76 центів, про що позичальник буде повідомлений рекомендованим листом на адресу, яка вказана у договорі.
При цьому вказано, що таке повідомлення в будь якому разі вважється отриманим ОСОБА_1 протягом 10 календарних днів з дати його відправлення АТ “Укрсоцбанк”. На позичальника покладається обов`язок щодо контролю за належним обслуговуванням поштової скриньки та своєчасним отриманням кореспонденції. Позичальник розуміє і погоджується із тим, що всі негативні і обов`язку позичальник несе особисто.
Відповідно до листа АТ «Альфа Банк» (правонаступник АТ "Укрсоцбанк") від 13.12.2021 вих.№111292-34-б/б, позивача повідомлено, що 01.12.2021 Банком здійснено анулювання заборгованості за Договором кредиту №895/06-034-430 від 01.09.2006:
основна заборгованість 64457,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2021 становить 1754145,69 грн;
нараховані відсотки 12816,23 доларів США 23 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ на 01.12.2021 становить 348783,45 грн. 
У відповідності до вимог Податкового Кодексу України, до складу річного доходу за 2021 рік включається дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) борuу в розмірі 1754145,69 грн. Отриманий дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18% та військовим збором за ставкою 1,5%.
Вказане повідомлення направлене позивачу за адресою його реєстрації: м. Черкаси, вул. Красноармійська, 178, - про що свідчить наявний на повідомленні штрих-код поштового відділення із зазначенням «Р060021513868044».
Отже, на переконання суду, банком належним чином дотримано вимоги підп. «д» підп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України в частині повідомлення позивача про анулювання основної заборгованості 1754145,69 грн та, відповідно, обов`язку виконання вимог ПК України щодо сплати обов`язкових податків та зборів.
Доводи позивача у позовній заяві про не отримання вказаного повідомлення не спростовують вказаних висновків суду, оскільки, як зазначено вище, повідомлення направлене на адресу реєстрації позивача. Водночас у довідці від 29.08.2018, що підписана позивачем, вказано, що на позичальника (позивача у справі) покладається обов`язок щодо контролю за належним обслуговуванням поштової скриньки та своєчасним отриманням кореспонденції. Позичальник розуміє і погоджується із тим, що всі негативні і обов`язку позичальник несе особисто.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем обґрунтовано нараховано позивачу ПДФО у розмірі 315746,22 грн, що становить 18% від розміру прощеної основної заборгованості в сумі 1754145,69 грн. 
Таким чином, податкове повідомлення-рішення №10754/23-00-24-04-01 від 26.06.2025 про збільшення грошового зобов`язання з ПДФО на суму 315746,22 грн є правомірним та не підлягає скасуванню.
Щодо визначення позивачу податкового зобов`язання з військового збору на суму 26312,19 грн, податковим повідомленням-рішенням №10755/23-00-24-04-01 від 26.06.2025, суд зазначає таке.
Суд зазначає, що нарахування військового збору є похідним від встановленого факту заниження доходу.
Так, військовий збір введено в дію з набранням 03 серпня 2014 року чинності Законом України від 31 липня 2014 року №1621 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів".
Згідно з п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Враховуючи отримання позивачем доходу у 2021 році внаслідок прощення основної заборгованості в сумі 1754145,69 грн та установлену судом правомірність нарахування ПДФО у розмірі 315746,22 грн, нарахування позивачу військового збору на суму 26312,19 грн, суд вважає правомірним.
Отже, податкове повідомлення-рішення №10755/23-00-24-04-01 від 26.06.2025 є правомірним та не підлягає скасуванню.
Щодо застосування штрафної санкції в розмірі 340,00 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням №10761/23-00-24-04-01 від 26.06.2025, суд зазначає таке.
Згідно з п.49.1., 49.2. ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
На підставі підп.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:. календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Згідно з 179.1. ст.179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п.120.1. ст.120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Суд встановив, що у спірних правовідносинах позивачем е задекларовано дохід за 23021 рік у вигляді додаткового блага - основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого), кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, а тому застосування штрафної санкції у розмірі 340 грн є правомірним. 
Отже, податкове повідомлення-рішення №10761/23-00-24-04-01 від 26.06.2025 є правомірним та не підлягає скасуванню.
Суд встановив, що вищевказані податкові повідомлення-рішення направлені позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його реєстрації: м. Черкаси, вул. Красноармійська, 178. 
Однак, ППР не вручені та повернулись відправнику 12.07.2025 з відміткою поштового відділення про причини невручення «за закінченням терміну зберігання».
На підставі п.58.3. ст.58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Отже, вищевказані ППР вважаються врученими відповідачу 12.07.2025.
Відповідно до п.57.3. ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
П.56.1 ст.56 ПК України передбачає право платника оскаржити рішення, прийняті контролюючим органом.
Згідно з вимогами п.56.1 ст.56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Підп.56.17.1. п.56.17. ст.56 ПК України встановлює, що процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.
День закінчення процедури адміністративного оскарження на підставі абз.2 підп.56.17.5. п.56.17. ст.56 ПК України вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.
Оскільки у строк, наданий для адміністративного оскарження (10 днів, починаючи з 12.07.2025), позивачем не подано скаргу на спірні ППР, визначені ними грошові зобов`язання вважались узгодженими до часу звернення в суд з цим позовом.
Відповідно до п.59.1. ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно виніс податкову вимогу від 15.10.2025 №0008477-1302-2300, а тому вона є правомірною та не підлягає скасуванню.
Щодо рішення №23907/6/23-00-13-02-07 від 15.10.2025 про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу, суд зазначає таке. 
Пунктом 95.1. ст.95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно з підп.14.1.155 п.14.1 ст.14 ПК України податкова застава – спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 88.1 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. 
Згідно п.п. 89.1.2.- 89.2.3 п. 89.1 ст.89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
З аналізу наведених норм податкового законодавства, суд дійшов висновку, що зміст вказаних правових норм, свідчить про необхідність вчинення контролюючим органом дій, які передують опису майна у податкову заставу. 
Зокрема, передумовою для застосування до платника податкової застави є обов`язкова наявність узгодженого податкового боргу, що нарахований платником самостійно або податковим повідомленням-рішенням та, як наслідок, визначений у податковій вимозі.
Оскільки станом на час опису майна позивача у податкову заставу (15.10.2025), визначені спірним ППР суми податкового боргу вважались узгодженими, суд дійшов висновку про правомірність рішення №23907/6/23-00-13-02-07 від 15.10.2025 про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не спростовано порушення вимог податкового законодавства, у зв`язку з чим йому правомірно нараховані спірні податкові зобов`язання, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а понесені судові витрати – розподілу згідно зі ст.139 КАС України.
Керуючись ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
3. Копію рішення направити учасникам справи.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя 	Олексій РІДЗЕЛЬ