ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 682/1699/25
Провадження № 22-ц/820/126/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі – ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» зазначило, що 1 січня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Займер» (далі – ТОВ «Займер») і  ОСОБА_1 уклали в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №102534 (далі – кредитний договір), відповідно до якого ТОВ «Займер» надало відповідачу кредит у розмірі 1 600 грн строком на 27 днів під 2% в день або 730% річних, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти. На підставі договору факторингу від 28 жовтня 2021 року №01-28/10/2021 (далі – договір факторингу) ТОВ «Займер» відступило позивачу право вимоги за кредитним договором. ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 31 січня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 7 200 грн, яка складається з 1 600 грн заборгованості за кредитом і 5 600 грн заборгованості за процентами.
За таких обставин ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 7 200 грн заборгованості за кредитним договором і 2 422 грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» 7 200 грн заборгованості за кредитним договором, 2 422 грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору та 10 500 грн витрат на правничу допомогу.
Суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» як нового кредитора слід стягнути вказану заборгованість. У зв`язку з розглядом справи ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» понесло обґрунтовані витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу, які слід покласти на відповідача.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення з нього на користь товариства заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 464 грн, із яких 1 600 грн заборгованість за кредитом і 864 грн заборгованість за процентами, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» неправомірно нарахувало проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення процентів. Крім того, суд не повідомив відповідача належним чином про розгляд справи та поклав на нього витрати на професійну правничу допомогу у завищеному розмірі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не врахував норми статей 530, 631 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) і неправильно витлумачив норми статті 1048 ЦК України.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині розміру заборгованості за кредитним договором підлягає зміні.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

1 січня 2020 року ТОВ «Займер» і  ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТОВ «Займер» зобов`язалося надати відповідачу на умовах строковості, зворотності, платності кредит у розмірі 1 600 грн строком на 27 днів, тобто до 27 січня 2020 року, а той, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (пункти 1.1, 1.2 кредитного договору).
Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом ОСОБА_1 сплачує ТОВ «Займер» 730% річних від суми кредиту з розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки – фіксована.
Згідно з графіком розрахунків  ОСОБА_1 повинен був 27 січня 2020 року повернути ТОВ «Займер» 1 600 грн кредиту та сплатити товариству 864 грн процентів.
Кредитний договір укладений сторонами дистанційно шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний ОСОБА_1 електронним підписом (одноразовим ідентифікатором КL4047).
Того ж дня, тобто 1 січня 2020 року, ТОВ «Займер» перерахувало кредитні кошти на банківський рахунок ОСОБА_1 (платіжна карта НОМЕР_1 ).
У встановлений кредитним договором строк ОСОБА_1 не повернув кредит і не сплатив проценти.
28 жовтня 2021 року ТОВ «Займер» і ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» уклали договір факторингу, згідно з яким ТОВ «Займер» за плату відступило позивачу своє право грошової вимоги до боржників за рядом кредитних договорів, у тому числі до  ОСОБА_1 за кредитним договором.
Відповідно до реєстру боржників (додаток до договору факторингу) ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» право вимоги до ОСОБА_1 щодо заборгованості у розмірі 7 200 грн, із яких 1 600 грн – сума виданого кредиту та 5 600 грн – сума нарахованих процентів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо повідомлення відповідача про судовий розгляд

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.
В силу частини другої статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового розгляду справи встановлений статтями 128-130 ЦПК України.
Згідно з частинами другою, четвертою, шостою, восьмою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, – разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності – разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Із положень частин першої, десятої статті 130 ЦПК України слідує, що у разі відсутності в адресата електронного кабінету судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам – відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.
Правила надання поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270 (далі – Правила) визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.
Як передбачено пунктом 2 Правил, рекомендоване поштове відправлення – поштове відправлення, яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення, відстежується в системі оператора поштового зв`язку на шляху пересилання відправлення та вручається одержувачу з підтвердженням вручення; повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу – повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплату коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.
В силу пункту 82 Правил рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності – будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого (реєстрованого) листа з позначкою «Судова повістка», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.
Частиною першою статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За змістом указаних правових норм повідомлення про судовий розгляд справи відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду, натомість, неналежне повідомлення судом учасника справи про дату, час і місце судового розгляду є порушенням його права на справедливий суд.
Суд повідомляє сторони про розгляд справи без їх виклику судовими повістками-повідомленнями.
За наявності в учасника справи електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» судова повістка надсилається судом до цього електронного кабінету, а за його відсутності – на зазначену у справі адресу.
Судова повістка, адресована фізичній особі, вручається їй під розписку та вважається врученою в день складання цієї розписки. За відсутності учасника справи або членів його сім`ї судова повістка негайно повертається до суду з поміткою про причини невручення. У такому разі днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання.
Неявка в судове засідання відповідача, якого було належним чином повідомлено про судовий розгляд, не є підставою для відкладення судового засідання.
Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру №1535242 від 1 липня 2025 року (а.с. 34) місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Водночас ОСОБА_1 не має зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» (а.с. 85).
Ухвалою від 1 липня 2025 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі та вирішив питання про її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Суд двічі, 3 та 30 липня 2025 року, надсилав на зазначену у справі адресу місця проживання ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію ухвали про відкриття провадження у справі. Ці поштові відправлення були повернуті до суду з відміткою відділення зв`язку про їх невручення через відсутність адресата (а.с. 39, 54).
Добросовісне виконання працівниками Акціонерного товариства «Укрпошта» своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази протилежного (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі №639/4278/16-а).
Отже відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи у порядку, визначеному цивільним процесуальним законом.
Твердження ОСОБА_1 про неповідомлення його про судовий розгляд не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

б) щодо вирішення спору по суті заявлених вимог

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Із положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України слідує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). 
В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
При укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Зібрані докази вказують на те, що 1 січня 2020 року ТОВ «Займер» і  ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, згідно з яким ТОВ «Займер» надало відповідачу кредит у розмірі 1 600 грн, а той зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. На підставі договору факторингу ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором. Водночас на момент переходу цього права до позивача  ОСОБА_1 не повернув кредит і не сплатив проценти.
Факт укладення ТОВ «Займер» і  ОСОБА_1 кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів і набуття ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» права вимоги за цим договором сторонами не оспорюється.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» як нового кредитора слід стягнути борг за цим договором.
Водночас суд неправильно визначив строк кредитування за кредитним договором та розмір стягуваних процентів за цим договором.
За умовами кредитного договору сторони встановили строк кредитування до 27 січня 2021 року.
У позові ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» просить стягнути з  ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому позивач не заявив до ОСОБА_1 вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на вказані обставини та неправомірно погодився із заявленим у позовній заяві розміром заборгованості за процентами.
Отже, заборгованість ОСОБА_1 за процентами становить 864 грн (1600?2%?27). Разом із неповернутим кредитом (1 600 грн) загальний розмір заборгованості за кредитним договором склав 2 464 грн (1600+864).
Саме ця заборгованість має бути стягнута з ОСОБА_1 на користь товариства.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи та не застосував правильно норми чинного законодавства, а тому ухвалене ним рішення в частині розміру заборгованості за кредитним договором підлягає зміні.
З  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 464 грн.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Статтею 1 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» (далі – Закон №3674-VІ) визначено, що судовий збір – збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
За змістом частини першої статті 3 Закону №3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, і за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення.
В силу підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, сплачується судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено частиною третьою статті 4 Закону №3674-VI, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
За подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI).
Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Із положень статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.
Законом №3674-VI визначені ставки судового збору, зокрема за подання юридичною особою позову майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Якщо процесуальний документ подається в електронній формі, то застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. За подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків указаної ставки.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу.
Зокрема, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Процесуальний закон виключає ініціативу суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, якщо ці витрати не відповідають критерію співмірності.
Саме таку правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15-ц) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 3 червня 2020 року (справа №211/1674/19).
Позов ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» майнового характеру заявлено з ціною 7 200 грн і задоволено з урахуванням висновків апеляційного суду на суму 2 464 грн, тобто на 34,22% (2464?100:7200).
Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 828 грн 95 коп. (2422,40?34,22%).
Також у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» понесло витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладеного між адвокатом Пархомчуком С.В. (адвокат) і ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (клієнт) (а.с. 9-11), адвокат Пархомчук С.В. надавав товариству професійну правничу допомогу у справі. За умовами цього договору (пункт 3.1) вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2 000 грн за одну годину фактично втраченого часу на надання правової допомоги. Фактичні витрати адвоката, пов`язані з наданням правової допомоги за цим договором (такі як, але не виключно: отримання документів, збирання доказів, надсилання документів, технічне забезпечення та інші) за умови надання документів, що підтверджують ці витрати, сплачуються клієнтом адвокату понад узгоджену суму гонорару додатково (пункт 3.2). Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат (пункт 3.3). Сторони погодили, що клієнтом буде сплачено адвокату гонорар за виконану роботу протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (пункт 3.4).
Із акту про отримання правової допомоги від 8 липня 2025 року (а.с. 44) слідує, що адвокат Пархомчук С.В. надав ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» юридичні послуги у виді: консультації щодо судового врегулювання кредитної заборгованості (1 година) вартістю 2 000 грн; складення та подання до суду позовної заяви, вивчення судової практики (2,5 години) вартістю 5 000 грн; підготовки інших процесуальних документів і контролю за справою (1,5 години) вартістю 3 000 грн, а всього на суму 10 000 грн. Також до цього акту внесені канцелярські витрати адвоката в розмірі 500 грн.
Згідно з платіжною інструкцією №39447 від 8 липня 2025 року (а.с. 49) ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сплатило адвокату Пархомчуку С.В. 10 500 грн плати за послуги.
В суді першої інстанції Лановенко І.І. не висловив заперечення щодо обґрунтованості та співмірності указаних судових витрат.
Суд першої інстанції присудив з  ОСОБА_1 на користь позивача 10 500 грн витрат на професійну правничу допомогу. При цьому суд керувався тим, що визначений адвокатом Пархомчуком С.В. і ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає вимогам договору про надання правничої допомоги, доказам щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Визначений адвокатом Пархомчуком С.В. і ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» розмір витрат на професійну правничу допомогу (10 000 грн) є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Водночас канцелярські витрати адвоката не віднесені до витрат на професійну правничу допомогу та не підтверджені відповідними доказами, внаслідок чого ці витрати не можуть бути покладені на відповідача.
З огляду на те, що позов ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» задоволено на 34,22%, ОСОБА_1 має відшкодувати позивачу 3 422 грн витрат на професійну правничу допомогу (10000?34,22%).
Всього на ОСОБА_1 слід покласти судові витрати ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» в суді першої інстанції в сумі 4 250 грн 95 коп. (828,95+3422,00).
Оскільки апеляційна скарга  ОСОБА_1 в частині вирішення спору по суті задоволена у повному обсязі, то з ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на його користь слід присудити понесені витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 390 грн 18 коп.
Враховуючи вимоги частини десятої статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» від сплати ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги та стягнути з нього на користь товариства судові витрати в суді першої інстанції у розмірі 1 860 грн 77 коп. (4250,95-2390,18).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2025 року в частині розміру заборгованості за кредитним договором і судових витрат змінити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (місцезнаходження – 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, 82, офіс 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 42228158) 2 464 гривні заборгованості за кредитним договором і 1 860 гривень 77 копійок судових витрат, а всього – 4 324 гривні 77 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

І.В. П`єнта

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Зеленська В.І.  
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 27