Справа № 521/19003/25
Провадження № 2/521/1362/26
РІШЕННЯ
 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року
Хаджибейський районний суд м.Одеси у складі
головуючого судді Мурзенка М. В.
при секретарі Корнієнко Л. В. 
за участі позивача ОСОБА_1 
представниць відповідача АТ «Українська залізниця» адвокаток Кожевіної С. А., Рахнянської С. В., 
третьої особи Недошитко О. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Хаджибейського районного суду м. Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, Служба у справах дітей Одеської міської ради, Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права користування квартирою, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2025 року до Хаджибейського районного суду м. Одеси через систему «Електронний суд» звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в т.ч. в особі регіональної філії «Одеська залізниця» про визнання за ним права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту зміни статусу житлової квартири, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непогодження Проекту рішення правління «Про виключення житлової квартири АДРЕСА_2 , із числа службового житлового фонду», зобов`язання відповідача погодити зазначений проект рішення і надати дозвіл Регіональній філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» на звернення до Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради з клопотанням про виключення цієї квартири із числа службових.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем понад 10 років, у встановленому порядку йому було надано службове житло, квартиру за адресою АДРЕСА_1 , після припинення трудових відносин позивача з відповідачем він продовжує проживати в спірній квартирі, має намір її приватизувати, проте відповідач протиправно не вчиняє дій щодо виключення вказаної квартири з числа службових, що перешкоджає позивачу в здійсненні його намірів, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 08 січня 2026 року (протокольною) закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Третьою особою Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України через систему «Електронний суд» надано пояснення щодо позову, в яких зазначає про перебування спірної квартири в державній власності, відсутності у позивача права вимагати прийняття відповідачем рішення про виключення спірної квартири з службового житлового фонду.
Представницею відповідача через систему «Електронний суд» надано письмові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні позову, оскільки виключення квартири з числа службових є правом, а не обов`язком підприємства, до службового житлового фонду якого належить спірна квартира.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2026 року (протокольною) до участі у справі як третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Службу у справах дітей Одеської міської ради, Хаджибейську районну адміністрацію Одеської міської ради.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, додатково пояснив суду, що отримав спірну квартиру в 2014 році як службову на склад сім`ї з трьох осіб: позивач, його дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 2010 р.н., зареєструвався у вказаній квартирі, постійно в ній проживає, після припинення трудових відносин з АТ «Укрзалізниця» в грудні 2024 року продовжує проживати в ній разом з родиною, має намір приватизувати вказану квартиру, проте відповідачем чиняться йому в тому безпідставні перешкоди, на його звернення відповідач відповідає відмовою.
Представниці відповідача проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що відповідачем не чиняться позивачу перешкоди в користуванні спірною квартирою, проте відповідач не має обов`язку вчиняти дій щодо виключення належної йому квартири з числа службових з метою надання можливості позивачу та членам його сім`ї приватизувати спільну квартиру.
Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні просила задовольнити позов, пояснила, що дійсно разом з позивачем та сином вселилась в спірну квартиру як службову, яку було надано позивачу, на час розгляду справи проживають в спірній квартирі, мають бажання її приватизувати.
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Справу розглянуто судом в змішаній (паперовій та електронній) формі.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивач працював в АТ «Укразлізниця» з 07 серпня 2000 року по 03 грудня 2024 року, наказом Регіональної філії «Одеська залізниця» № 1980/ОС від 02.12.2024 його було звільнено з посади заступника начальника служби приміських пасажирських перевезень на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією вказаного наказу (міститься в електронній справі).
Постановою керівництва Одеської залізниці і президії дорпрофсожу № Н-6/33 (П-32/23) від 24 лютого 2014 року вирішено надати ОСОБА_1 на склад родини три особи (він, дружина— ОСОБА_2 , син— ОСОБА_3 ) службове житло за адресою АДРЕСА_1 ( копія міститься в електронній справі).
Розпорядженням голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради № 54/01-06 від 14.02.2014 року включено до числа службових спірну квартиру (копія витягу з розпорядження міститься в електронній справі).
06 березня 2014 року позивачу Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано ордер на службове жиле приміщення № 2266 серія ПР на склад родини три особи (він, дружина— ОСОБА_2 , син— ОСОБА_3 ), копія якого містить в електронній справі.
Вказана квартира перебуває у державній власності, була придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18 грудня 2013 року Левенець Т. П., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 187, право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (копія вказаного договору та витягу про реєстрацію права власності знаходиться в електронній справі), закріплена на праві господарського відання, згідно зведеного переліку майна Одеської залізниці, що закріплюється за ПАТ «Українська залізниця», затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015 р. (а.с. 22-25).
З матеріалів справи вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані та проживають позивач, його дружина ОСОБА_2 , та його син ОСОБА_3 , що підтверджується копією довідки ОСББ «ЖК ЛЮКСЕМБУРГ», довідок Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (наявні в матеріалах електронної справи).
Також з матеріалів справи вбачається, що 20 березня 2020 року начальником служби приміських пасажирських перевезень регіональної філії «Одеська залізниця» на адресу керівництва філії було направлено лист-клопотання № НРП-18/782 з проханням виключити вказану квартиру з числа службових з відкриттям особового рахунку на позивача (копія листа міститься в електронній справі).
22 лютого 2022 року директор регіональної філії «Одеська залізниця» звернувся з відповідним листом до голови правління АТ «Укрзалізниця», вих. № Н-007/231 (роздруківка листа міститься в матеріалах електронної справи).
02 червня 2022 року на вказаний лист було надано відповідь № ЦСП-25/301 про те, що вирішення вказаного питання належить до компетенції правління АТ «Укрзалізниця» та про необхідність підготовки проекту такого рішення (копія міститься в матеріалах електронної справи).
Регіональною філією «Одеська залізниця» було підготовлено відповідний проект рішення та 09 грудня 2022 листом № НЗТ-804/1451 направлено його на погодження службам залізниці (копія листа міститься в електронній справі).
З матеріалів справи вбачається, що заперечення проти прийняття відповідного рішення було висловлено Управлінням персоналом та соціальної політики АТ «Укразалізниця» з посиланням на воєнний стан та використання службових квартир згідно з їх призначенням (роздруківка відповідного листа міститься в матеріалах електронної справи).
25 липня 2023 року директором регіональної філії «Одеська залізниця» на адресу голови правління АТ «Укрзалізниця» було повторно спрямовано лист № Н-007/156 щодо виключення квартири з числа службових (копія листа міститься в електронній справі).
Листом № № ЦЦУП-14/1026 від 07.08.2023 за підписом директора з управління персоналом та соціальної політики АТ «Укрзалізниця» було проінформовано про непогодження проекту рішення правління АТ «Укрзалізниця» з огляду на воєнний стан та використання службових квартир за призначенням.
24 квітня 2024 року в. о. директора регіональної філії «Одеська залізниця» було направлено на адресу голови правління АТ «Укрзалізниця» лист Н-002/3397 із проханням переглянути питання виключення спірної квартири з числа службових, на який було надано відповідь листом від 07.05.2024 № ЦКМ 131894 за підписом директора Департаменту майнової політики про те, що питання виключення житлових приміщень зі складу службових в умовах воєнного стану не розглядаються (копії відповідних листів містяться в матеріалах електронної справи).
Позивач також звертався до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (Третя особа) з проханням посприяти виключенню відповідної житлової квартири (роздруківка листа наявна в матеріалах електронної справи), листом АТ «Укрзалізниця» від 28.04.2025р. № Ц-5-1.5-21/7н-25 позивача було повідомлено, що відповідний проект рішення правління не було погоджено структурними підрозділами апарату управління товариства, та у зв`язку з введенням в країні воєнного стану питання виключення квартири із складу службової не розглядається, запропоновано повернутися до цього питання після закінчення дії воєнного стану (копія листа міститься в електронній справі).
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.
Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Нормативно-правовими актами, які визначають правовий статус службового житла, є Житловий кодекс УРСР та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 (далі-Положення),.
У положеннях чинного житлового законодавства відсутнє визначення поняття «службового житла» або «службового житлового приміщення», яке б враховувало усі його істотні ознаки. У законах та підзаконних нормативно-правових актах здебільшого фрагментарно зосереджено увагу на видах службового житла або на окремих його ознаках, наприклад, на меті надання службових жилих приміщень.
Якщо проаналізувати норми зазначених нормативно-правових актів, під службовим житловим приміщенням треба розуміти житлове приміщення, що перебуває у державній чи комунальній власності, а в окремих випадках і в приватній власності (але крім житлових приміщень, що перебувають у приватній власності фізичних осіб), яке у зв`язку з характером трудових відносин призначене для проживання працівників.
Службові жилі приміщення призначені для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього (пункт 2 розділ I «Загальні положення» Положення). Через це зазначені приміщення повинні знаходитись у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).
Згідно з частиною 1 статті 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Порядок надання службових жилих приміщень передбачений статтями 121, 122 ЖК України, згідно яких службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, на підставі якого виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для заселення у надане службове жиле приміщення.
Відповідно до статті 2Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири, визнані у встановленому порядку службовими житловими приміщеннями.
У зв`язку з цим для того, щоб житло можна було приватизувати, першим кроком має бути його виведення з числа службових. Відповідно до Положення №37 підставами для виключення квартири з числа службових є: відсутність потреби у подальшому використанні житла у якості службового; виключення у встановленому порядку житла з числа службових.
Виключення житла з числа службових здійснюється за клопотанням адміністрації органу, закладу, установи, підприємства.
Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Отже, першим кроком особи, яка бажає приватизувати службове житло має бути звернення до керівництва підприємства, установи чи організації, яке надавало службове приміщення, з проханням виключити житло із службового житлового фонду у зв`язку з відсутністю потреби в його використанні в статусі службового.
Відповідно до частини 1 статті 123ЖК України порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
Відповідно до пункту 2 Положення, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).
Пунктом 3 Положення визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.
Згідно з пунктом 6 Положення жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. 
Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.
Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Таким чином, вирішення питання про виключення житлового приміщення із числа службових можливо лише при наявності клопотання адміністрації підприємства, яке використовує вказане житлове приміщення як службове.
Чинним законодавством не передбачено обов`язку власника житлового приміщення, яке належить до службового житлового фонду, виключити його із цього фонду, а сам лише факт проживання особи в службовому житловому приміщенні не є підставою для виключення його із числа службових.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові КЦС ВС від 03 жовтня 2022 року по справі № 643/15613/19.
Також при розгляді справи судом не встановлено порушень права позивача на користування спірною квартирою, оскільки, відповідач не позбавляє його можливості проживати у спірному житловому приміщенні та користуватися ним, не ставить питання про виселення його та членів його сім`ї зі спірної квартири.
Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.
Згідно ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.
В матеріалах справи відсутні відомості про понесення стороною відповідача судових витрат, у зв`язку із відсутні підстави для вирішення питання про їх розподіл.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги після закінчення його апеляційного перегляду, якщо за його результатами рішення було залишено без змін.
Повний текст рішення складено 03 квітня 2026 року.

Головуючий: