Справа № 585/4515/25 
Номер провадження 22-ц/816/1845/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 квітня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого – Замченко А.О. (суддя-доповідач),
суддів – Петен Я.Л., Черних О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Менька Дмитра Дмитровича, подану інтересах відповідача ОСОБА_1 ,
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2026 року в складі судді Машини І.М., ухваленого в м. Ромни, Сумської області (повний текст рішення виготовлено 05 січня 2026 року)
в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
21.11.2025 ТОВ «Споживчий центр» звернулося до ОСОБА_1 з позовом, який мотивувало тим, що 13.03.2025 між товариством і відповідачем укладено договір про надання кредиту №13.03.2025-100000020, відповідно до умов якого останньому було надано грошові кошти в розмірі 10000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, за що ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати 1% за кожен день користування кредитом. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 21.11.2025 у нього утворилася заборгованість у розмірі 33200 грн, з яких: 10000 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 15500 грн - прострочена заборгованість за відсотками, 900 грн - прострочена заборгованість по комісії, 1800 грн – додаткова комісія (за обслуговування кредитної заборгованості), 5000 грн - прострочена заборгованість по неустойці за кожен день неналежного виконання кожного окремого зобов`язання.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства вказану суму.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05.01.2026 позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором від 13.03.2025 №13.03.2025-100000020 у розмірі 25500 грн, 1860 грн 64 коп. судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду адвокат Менько Д.Д. в інтересах відповідача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 15000 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач повідомив ТОВ «Споживчий центр» про те, що проходить службу в ЗСУ. Наказом ВЧ НОМЕР_1 від 16.04.2021 №42 – РС його прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу та призначено оператором обслуги реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 05.02.2026№ 14-РС відповідача звільнено з військової служби в запас за підпунктом «б» (на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переглядом через 6-12 місяців) п. 3 ч. 5 ст. 26 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 09.02.2026 виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення - з 10.02.2026. Направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .
Відповідна інформація підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 04.12.2025 №1649, згідно з якою відповідач перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 з 16.04.2021 по теперішній час. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 16.04.2024 термін дії контракту про проходження військової служби в Збройних Силах України продовжено на період дії воєнного стану та підтверджується записами у військовому квитку відповідача НОМЕР_2 .
Згідно з посвідченням серії УБД від 28.06.2024 № НОМЕР_3 відповідач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій. З витягу від 27.11.2025 №239/25/2263/В рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи вбачається, що відповідачу встановлено інвалідність ІІІ групи, причина інвалідності – захворювання, одержані в період проходження військової служби. З пенсійного посвідчення від 01.01.2026 № НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності ІІІ групи, інвалідність армії.
З урахуванням пільги, передбаченої п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відсотки та пеня за користування цими кредитними коштами не мали нараховуватися відповідачу.
Адвокат вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках за кредитним договором від 13.03.2025 №13.03.2025-100000020 за період з 13.03.2025 по 15.10.2025 у розмірі 15500 грн.
Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.
Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №13.03.2025-100000020, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 10000 грн на 217 днів строком до 15.10.2025 (а. с. 14 –22).
Вказаний договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е351.
Відповідно до п. 6, 7, 8, 9 заявки кредитного договору процентна ставка «Стандарт» – фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі – «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Комісія, пов`язана з наданням кредиту, становить 9% від суми кредиту та дорівнює 900 грн.
Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 17.11.2025 за вих. №117-1711 вказане товариство надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серії ФК №342 від 02.10.212) та отримало ліцензію Національного банку України від 11.11.2013 №3. 01.04.2024 між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» і ТОВ «Споживчий центр» було укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2. Відповідно до зазначеного договору ТОВ «Універсальні платіжні рішення» 13.03.2025 успішно перераховано 10000 грн на платіжну картку НОМЕР_5 , номер транзакції в системі іРау.ua – 678551631, призначення платежу – видача за договором кредиту №13.03.2025-100000020 (а. с. 30).
Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 має борг у розмірі 33200 грн, з яких: 10000 грн - основний борг, 15500 грн - відсотки, 900 грн - комісія за надання кредиту, 1800 грн - комісія за обслуговування кредиту, 5000 грн - неустойка (а. с. 31).
Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий суд виходив з того, що відповідач, скориставшись кредитними коштами, умови договору не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотками.
Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду, оскільки вони не відповідають матеріалами справи та вимогами закону.
У даній справі рішення районного суду оскаржується виключно в частині стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 15500 грн за період з 13.03.2025 по 15.10.2025, тому в іншій частині судове рішення в цьому апеляційному провадженні не переглядається.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №199/3051/14 викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
На підтвердження того, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і на нього поширюються положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», останній долучив до апеляційної скарги копію військового квитка серії НОМЕР_6 , довідку ВЧ від 04.12.2025 №1649, витяги з наказів ВЧ НОМЕР_1 від 16.04.2021 №42-РС, від 09.02.2026 №45, з яких вбачається, що з 16.04.2021 по 05.02.2026 останній перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 відповідно до ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а. с. 82 – 90 зв.).
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У постановах Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №638/12578/17, від 15.04.2020 у справі №409/2909/18 зроблено висновок про те, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
З матеріалів справи вбачається, що справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Ухвалу про відкриття провадження відповідач не отримав, оскільки лист повернувся до суду без вручення та без зазначення причин невручення (а. с. 34, 41).
З огляду на викладене, оскільки відповідач не знав про розгляд справи, він був позбавлений можливості подати докази на підтвердження своїх доводів суду першої інстанції, а тому апеляційний суд дійшов висновку про прийняття наданих останнім доказів.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 13.03.2025 №13.03.2025-100000020 вбачається, що заборгованість за відсотками в сумі 15500 грн виникла за період з 13.03.2025 по 15.10.2025, тобто в період, коли ОСОБА_1 перебував на військовій службі за призовом під час мобілізації, тому на нього розповсюджуються положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Таким чином, товариство не мало законних підстав для нарахування відсотків за кредитним договором від 13.03.2025 №13.03.2025-100000020 за період з 13.03.2025 по 15.10.2025.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 1 - 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення районного суду необхідно змінити та стягнути на користь товариства 10000 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту.
Відповідно до ч. 1, 13 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам (30%) необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 726 грн 72 коп. судового збору, сплаченого в суді першої інстанції (а. с. 28).
Також, враховуючи, що апеляційну скаргу було задоволено в повному обсязі, з позивача на користь відповідача потрібно стягнути 3633 грн 60 коп. судового збору, сплаченого в апеляційному суді (а. с. 76).
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З огляду на викладене, оскільки в порядку розподілу судових витрат з кожної зі сторін підлягає стягненню на користь іншої зазначена вище сума судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що за результатами здійснення взаємозаліку сум з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2906 грн 88 коп. (3633 грн 60 коп. - 726 грн 72 коп.).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу адвоката Менька Дмитра Дмитровича, подану інтересах відповідача ОСОБА_1 , задовольнити.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2026 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 10000 грн заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2025 року №13.03.2025-100000020.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2026 року в частині вирішення питання щодо судових витрат скасувати та ухвалити нове.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 2906 грн 88 коп. судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 14 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач – Замченко А.О.
Судді – Петен Я.Л.
Черних О.М.