Справа № 461/9347/25 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/115/26 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.
секретаря: Заяць Я.І. 
з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду», ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права на виготовлення дубліката свідоцтва про право власності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду», ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права на виготовлення дубліката свідоцтва про право власності та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 грудня 2025 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду», ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права на виготовлення дубліката свідоцтва про право власності та зобов`язання вчинити дії.
Роз`яснено позивачу про право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції. 
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 грудня 2025 року оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що спір виник з цивільних правовідносин, пов`язаних із спільним володінням майном та необхідності відновити правовстановлюючий документ, без якого неможливо реалізувати правомочності власника та вчинити нотаріальні дії щодо визначення/виділу часток.
Оскільки вимога до Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» щодо видачі дублікату свідоцтва є похідною від права спору про цивільне право співвласників, а не оскарження адміністративного рішення в межах публічно-правового спору, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Критерій юрисдикції визначається не формально за суб`єктним складом учасників , а за суттю спірних правовідносин та характером права, що підлягає захисту, а також необхідністю забезпечити розгляд справи в межах одного судочинства для дотримання принципів повноти, всебічності та правової визначеності.
Вимоги щодо реєстраційних дій та інших дій адміністративного характеру, якщо вони є похідними від спору щодо майна або майнових прав, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства разом з основним цивільним спором.
Зазначає, що його належним чином не повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що є порушенням норм цивільного процесуального законодавства, яке є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду. 
Просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 грудня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та Комунальною установою «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» виник публічний спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» щодо відмови у видачі дубліката правовстановлюючого документа, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі. 
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися з огляду на таке.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Тобто, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення – публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.
До адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Разом з тим, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що пред`являючи позовні вимоги до Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду», ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 просив: 
визнати за ним право на виготовлення дубліката свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 без участі одного зі співвласників ОСОБА_3 ; 
зобов`язати Комунальну установу «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» видати йому дублікат свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 без участі одного зі співвласників ОСОБА_3 ;
визнати за ним право на реєстрацію 1/8 частки спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 відповідно до витягу з Реєстру права власності на нерухоме майно № 29139195 від 24 лютого 2010 року, яка зареєстрована як спільна сумісна власність в структурі власності на об`єкт нерухомого майна, з присвоєнням окремого реєстраційного номера в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ні підставі рішення суду без участі одного зі співвласників ОСОБА_3 .
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №436631955 від 23 липня 2025 року ОСОБА_1 належить 1/8 частка у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, № 3-673, виданого 11 грудня 2009 року Першою львівською державною нотаріальною конторою.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує, що втратив оригінал свідоцтва про право власності, у зв`язку з чим звернувся із заявою про виготовлення його дублікату.
Згідно з довідкою № 7 від 25 липня 2025 року втрачене свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , видане 19 червня 1996 року за № Г-04674 на ім`я ОСОБА_1 , станом на 25 липня 2025 року в Бюро знаходь не надходило. 
01 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» із заявою про видачу дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Листом № 2903-вих-1477471 від 13 жовтня 2025 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 Комунальна установа «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» повідомила, що дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно видається органом приватизації у разі втрати або зіпсування за письмовою заявою власника (всіх співвласників), однак серед поданих документів відсутня заява одного із співвласників, а саме ОСОБА_3 . 
Предметом спору у даній справі є вимога фізичної особи ОСОБА_1 про визнання за ним права на виготовлення свідоцтва про право власності та права на реєстрацію за ним частки у спільній частковій власності на квартиру, в той час як заявлена вимога до Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» щодо зобов`язання видати йому дублікат свідоцтва про право власності на квартиру є похідною та залежить від вирішення інших вимог позивача. 
Таким чином, мета позивача полягає не в оскарженні рішень дій чи бездіяльності відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо відмови у видачі дубліката правовстановлюючого документа, а у визнанні за позивачем права на отримання дубліката правовстановлюючого документа за відсутності згоди одного з співвласників, що свідчить про наявність спору між співвласниками квартиру АДРЕСА_1 , а саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . 
Враховуючи суб`єктний склад сторін, а також те, що заявлені позовні вимоги, спрямовані на захист порушеного права саме фізичної особи, що є спором про право цивільне та має приватноправовий характер, колегія суддів вважає, що справа підлягає розгляду в порядку цивільної юрисдикції, а відтак висновок суду про те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративної юрисдикції є помилковим.
За таких обставин ухвала Галицького районного суду м. Львова від 29 грудня 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 грудня 2025 року – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 30 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Шандра М.М.