ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
Іменем України
21 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 638/24446/24
провадження № 22-ц/818/282/25 
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю
суддів: Маміна О.В., Пилипчук Н.П.
за участі секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»
відповідач ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова 06 травня 2025 року у складі судді Подус Г.С.-
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2024 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту договір № 478452-КС-003 у розмірі 45 000 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 66229,42 грн; суми прострочених платежів по процентах 173 622,33 грн; суми прострочених платежів за комісією 3 954,39 грн. Одночасно просило вирішити питання про стягнення судових витрат.
Позов обґрунтований тим, що 31.01.2024 року сторонами було укладено кредитний договір в електронній формі, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 45 000 грн. на строк 24 тижні, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 419,79621265 % в день (фіксована ставка), із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 6750,00 грн., який зобов`язалася повернути, сплатити проценти у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Крім того, на підставі Додаткової угоди №1 відповідач отримала додатковий кредит у розмірі 22000,00 грн. Проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, має заборгованість в розмірі 243806,14 грн., яку позивач прохав стягнути.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 06 травня 202 року позов ТОВ «Бізнес Позика» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість у загальному розмірі 138277, 99 грн та судовий збір у розмірі 1659, 33 грн.
В іншій частини позовних вимог відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що стягнення з відповідача заборгованості за комісією є неправомірною, то кошти розподіленні на погашення заборгованості за комісією мають бути враховані на погашення заборгованості за кредитом. На думку суду, слід стягнути з відповідача розмір процентів саме у зазначеному у графіку платежів розмірі, оскільки саме такий їх розмір обумовлено сторонами, який є фіксованим. Оскільки відповідно до умов договору вартість кредиту становила 173 855,09 грн., то від вказаної суми необхідно відняти сплачені позичальником кошти у розмірі 28827,10 грн. та 6750,00 грн. кошти по комісії.
Не погодившись з рішенням суду Клименко Т.В., який діє в інтересах ТОВ «Бізнес позика» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду змінити - в частині стягнення з ОСОБА_1 стягнену суму з 138 277,99 гривень на нову суму - 243 806,14 грн. 
Апелянт посилався на те, що рішення суду винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права. А саме суд не повно встановив обставини у справі на зробив необґрунтовані висновки про розмір нарахованих банком процентів за користування кредитом. Відсотки по кредитному договору №478452-КС-003 нараховані в період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту та відповідають нормам ЦПК, умовам Договору про надання кредиту та Правилам. Штрафні санкції та проценти передбачені ст. 625 ЦК України не нараховувались та не включені до позовних вимог. Проценти за користування кредитом у загальній сумі 173 622,33 грн. включають в себе: нараховані за Зниженою (пільговою) процентною ставкою 1,15012661%. – у сумі 15 996,12 грн у період з 21.02.2024 по 20.03.2024 р. (включно) плюс нараховані за Стандартною процентною ставкою 2,00000000%. - у сумі 63 105,84 грн у період з 21.03.2024 по 17.07.2024 (включно). Крім того, з розрахунку видно, що штрафні санкції за неналежне виконання умов договору не нараховувались та не входять складу позовних вимог, а проценти за користування кредитом після 17.07.2024 року не нараховувались і вже як видно, що з 18.07.2024 року їх розмір залишився незмінним - 173 622,33 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 31.01.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 478452-КС-003 про надання кредиту, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 45 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів. Умовами кредитного договору визначено: строк кредиту- 24 тижні; процентна ставка в день - 419,79621265, фіксована; комісія за надання кредиту-6750,00 грн. Вказаний договір підписний електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4626 (а.с. 99-113).
Пунктом 2 договору сторони передбачили, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахування дня видачі кредиту та дня повернення його згідно графіку (графік погашення кредиту визначений сторонами в п. 3 договору).
Згідно Додаткової угоди №1 від 01.02.2024 до Договору №4784-КС-003 про надання кредиту від 31 січня 2024 року відповідач збільшив суму кредиту на 22 000 грн. За умовами додаткової угоди загальна сума отриманого кредиту 67 000 грн, орієнтована реальна річна процентна ставка-9726,02 процентів, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту-173 855,09 грн, комісія за надання додаткової суми – 3 300 грн. Вказаний додаткова угода підписна електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-8768 (а.с. 117-118).
31.01.2024 ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало відповідачу 45 000 грн, що підтверджується інформаційною довідкою виданою ТОВ «Платежі онлайн» від 02.12.2024 №326/12 (а.с. 127).
01.02.2024 ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало відповідачу 22 000 грн, що підтверджується довідкою виданою ТОВ «ФК «Еланс» від 29.11.2024 (а.с. 128).
Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним кредитом за ОСОБА_1 утворилась заборгованість станом на 26.11.2024 у період з 31 червня 2024 року по 26.11.2024 в розмірі 243 806,14 грн, що складається з заборгованості: за кредитом - 66 229,42 грн, по відсоткам 173 622,33, по комісії-3954,39 грн (а.с. 93-95).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України).
Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2статті 639 ЦК України).
За частиною 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання є неприпустимою.
За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
З матеріалів справи вбачається, що підписавши електронними підписами відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Так, відповідно до п. 2.4. договору стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,0 %, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15012661 %, фіксована.
За умовами п. 3.2. договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою, вказаною у п. 2.4. договору, на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, у залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, і розраховується в порядку, описаному нижче.
Згідно з п. 3.2.1. договору у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п.2.4. договору.
Відповідно до умов п. 3.2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка за кредитом, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку№1 до договору, та до закінчення терміну дії договору.
Згідно Додаткової угоди №1 від 01.02.2024 до Договору №4784-КС-003 про надання кредиту від 31 січня 2024 року відповідач збільшив суму кредиту на 22 000 грн.
Пунктом 4 додаткової угоди №1 визначено, що після укладання цієї Додаткової угоди та збільшення суми кредиту будуть змінені умови кредитування за Договором кредиту. У зв`язку із зазначеним після укладання цієї Додаткової угоди та отримання позичальником додаткових грошових коштів у кредит: загальна сума отриманого кредиту 67 000 грн, орієнтована реальна річна процентна ставка-9726,02 процентів, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту-173 855,09 грн, комісія за надання додаткової суми – 3 300 грн.
Позивач зобов`язання за кредитним договором та додаткової угоди виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеними у кредитному договорі та додаткової угоди умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми, тим самим порушив встановлений графік обов`язкових платежів.
ТОВ “Бізнес Позика”, заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом та комісії, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
Матеріалами справи підтверджується, що у підписаному позичальницею договорі визначені тип та розмір процентних ставок плати за користування кредитом: фіксована знижена процентна ставка у розмірі 1,15012661 % за кожен день користування кредитом та фіксована стандартна процентна ставка у розмірі 2,0%, якщо буде допущена прострочка сплати заборгованості. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що сума заборгованості по відсотках нараховувалась в межах строку дії договору з 31.01.2024 по 17.07.2024, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком.
При цьому колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість здійсненого судом розрахунку відсотків за користування кредитом, оскільки нарахування таких відсотків є правомірним лише за умови належного виконання позичальником своїх зобов`язань, зокрема своєчасного та повного погашення заборгованості відповідно до встановленого графіка платежів, тоді як за відсутності такого виконання підстави для нарахування відсотків у визначеному судом розмірі відсутні.
Таким чином, оскільки відповідачем не було виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості позивача, колегія суддів вважає, що заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 173 622,33 грн.
Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове стягнення процентів за користування кредитом, на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову щодо цієї вимоги, відтак рішення в цій частині підлягає зміні.
Щодо посилання апелянта на необґрунтованість висновку суду про відмову в стягненні комісії, судова колегія зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію, зокрема, за надання кредиту.
Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача, як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту за кредитним договором від 31.01.2024 у розмірі 6 750 грн та додаткової угоди №1 від 01.02.2024 у розмір 3 300, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, а тому висновок суду першої інстанції про те, що положення спірного кредитного договору в частині стягнення суми комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України є помилковим.
Сплата комісії передбачена умовами кредитного договору та додатковою угодою. Підстав для відмови у її стягненні колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за комісією у розмірі 3954,39 грн.
Таким чином стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у зазначеному розмірі 243 806,14 грн (66 229,42 грн-тіло кредиту +173 522,33 грн –відсотки +3 954,39 - комісія).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Тому, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції — зміні.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 2 925,67 грн, за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції становить 3 633,60 грн.
Отже стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Бізнес Позика» підлягає судовий збір у розмірі 6559,27 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» – задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова 06 травня 2025 року-змінити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість у загальному розмірі 243 806, 14 (двісті сорок три тисячі вісімсот шість) грн 14 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у сумі 6559 (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 27 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:         О.Ю. Тичкова

Судді:          Н.П. Пилипчук

О. В. Маміна