П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/29586/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Марченко П.В. в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року, прийняте у складі суду судді Харченко Ю.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач №1), Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач №2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військова частина НОМЕР_2 , в якому позивач просив суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на військовий облік військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 , та щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про ВЛК від 04.08.2025 року, та зобов`язати анулювати такі відомості в Реєстрі.
- визнати протиправним та зобов`язати скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" від серпня 2025 р., в частині що стосується призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
- визнати протиправним та зобов`язати скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , до особового складу військової частини НОМЕР_1 , та зобов`язати військову частину, в особі уповноважених осіб, виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на військовий облік військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" від серпня 2025 р., в частині що стосується призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 . Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 227 від 05.08.2025 року в частині призначення на посаду та зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
09 грудня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 , адвоката Марченко П.В., про ухвалення додаткового судового рішення, в якій адвокат просила стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить суму у розмірі 108 667 грн. 00 коп., з яких витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 104 125 грн. 00 коп.; витрати на сплату судового збору у розмірі 3633 грн. 00 коп. та витрати на сплату судового збору у розмірі 908 грн. 40 коп.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року заяву представника позивача Марченко П.В. про ухвалення додаткового рішення у справі №420/29586/25 задоволено частково. Прийнято по справі додаткове рішення, яким: 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок) грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі у сумі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) грн.
У задоволенні решти вимог заяви було відмовлено.
Частково не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, представник позивача, адвокат Марченко П.В., звернулася до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково оскаржуване додаткове рішення в частині щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок) грн. та щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі у сумі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) грн., та прийняти нову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 104 125 грн 00 коп.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в Електронному суді відсутнє будь-яке клопотання відповідачів про зменшення витрати на правничу допомогу. При цьому, заперечення в/ч НОМЕР_1 на заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі №420/29586/25 р. було приєднане до матеріалів справи вже після винесення судом першої інстанції додаткового рішення по справі. До того ж, суд не може з власної ініціативи зменшувати розмір витрат на правничу допомогу, адже у цьому питанні виступає в ролі арбітра та надає оцінку лише доказам та доводам, що наводяться сторонами, а вирішення питання про розподіл судових витрат судом на власний розсуд суперечить законодавству. Також представник позивача вказує, що суд першої інстанції не врахував підвищений рівень складності цієї справи, а відносна новизна таких спорів в умовах правового режиму воєнного стану об`єктивно вимагала значного обсягу правового аналізу, підготовки та відправки значної кількості адвокатських запитів та обґрунтовує розмір заявлених витрат. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи спірне питання та доходячи висновку про наявність підстав для часткової компенсації заявлених витрат позивача на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що дана адміністративна справа належить до категорій справ незначної складності та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, а заявлений розмір витрат у сумі 104 125,00 грн. є очевидно неспівмірним із предметом спору, обсягом фактично наданих послуг та часом, витраченим адвокатом на підготовку процесуальних документів. Керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, визначеними ст. 134 КАС України, суд застосував дискреційні повноваження щодо обмеження розміру відшкодування сумою 4 500,00 грн, яку розподілив між відповідачами пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог за рахунок їх бюджетних асигнувань.
Вирішуючи спірне питання в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно положень ч.ч. 2-5 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст.134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.ч. 7, 9 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача були надані такі копії документів, які підтверджують понесені позивачем судові витрати:
- належним чином завірена копія договору про надання правничої допомоги №110825-3 (а.с 21 т. 1), додаток №1 (а.с. 25 т. 1) та додаток №2 до нього (а.с. 119 т. 2);
- належним чином завірена копія платіжної інструкції про оплату послуг адвоката (а.с. 123 т. 1, а.с. 47 т. 2).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Верховний Суд у постанові від 12.03.2023 року по справі №908/2702/21 акцентує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що їх розмір, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Дослідивши наявні у матеріалах справи документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає, що розмір судових витрат на правничу допомогу у розмірі 104 125 грн. 00 коп. не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, так як дана адміністративна справа належить до категорій справ незначної складності та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження.
До того ж, колегія суддів наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17.
Що стосується позиції апелянта, що суд не може з власної ініціативи зменшувати розмір витрат на правову допомогу, колегія суддів зауважує, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 5 статті 134 КАС України (а саме складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи);
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частиною 9 статті 139 КАС України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені ч. 5 статті ст. 134 КАС України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 9 ст. 139 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 9 ст. 139 КАС України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц тощо.
Тобто, аналізуючи вищевикладене, суд має право з власної ініціативи не розподіляти витрати повністю або частково, якщо встановить, що заявлена сума є очевидно неспівмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг. Оскільки дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження та належить до категорій справ незначної складності, суд першої інстанції правомірно обмежив розмір відшкодування, виходячи з критеріїв справедливості та розумності, незалежно від наявності або часу надходження заперечень іншої сторони.
Щодо доводів апелянта у частині, що стосується подачі клопотання відповідача про зменшення судових витрат після винесення додаткового рішення суду, то колегія суддів з цього приводу зауважує, що в матеріалах справи дійсно міститься заперечення на заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі, яке було подано до суду першої інстанції 29.12.2025 року.
Той факт, що вказане заперечення надійшло до суду першої інстанції після ухвалення додаткового рішення по справі, не спростовує факту належної реалізації відповідачем №2 свого процесуального права на подання заперечення згідно з вимогами КАС України. 
Колегія суддів зазначає, що реалізація права на подання доказів та заперечень через засоби поштового зв`язку або систему «Електронний суд» у встановлені законом строки свідчить про дотримання стороною принципу змагальності. Навіть за умови, що письмові заперечення фізично надійшли до суду першої інстанції після винесення додаткового рішення по даній справі, суд першої інстанції, керуючись статтями 134 та 139 КАС України, зобов`язаний самостійно оцінити критерії розумності та співмірності заявлених судових витрат. 
Оскільки відповідач №2 висловив незгоду з розміром витрат у встановлений законом спосіб, а суд першої інстанції за результатами власної оцінки дійшов висновку про їхню очевидну неспівмірність, надходження заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення з технічним запізненням не свідчить про порушення судом процедури розподілу судових витрат та не є підставою для скасування додаткового рішення по справі.
Отже, з огляду на зазначене та виходячи з принципу обґрунтованості й пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно до задоволених вимог на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. 
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено додаткове судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Марченко П.В. в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій, рішення та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька