ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

23 лютого 2026 року	Справа №160/35764/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_2 ,) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати клопотання перед вищим командуванням про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн гривень, передбаченої абзацом другим пункту 4 Постанови №153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі 1 млн гривень, передбачену абзацом другим пункту 4 Постанови №153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.02.2025 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №153, відповідно до пункту 4 якої він має право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень, проте у виплаті винагороди йому було відмовлено у зв`язку з самовільним залишенням частини терміном більше 3 діб, про що було винесено наказ командира частини від 04.04.2025 року № 3453. Вважаючи такі дії та бездіяльність відповідача протиправними, необґрунтованими та такими, що порушують його права, позивач звернувся до суду з цим позовом. З огляду на те, що позивач був мобілізований у віці до 25 років, безпосередню брав участь у бойових діях у районах ведення воєнний (бойових) дій та був притягнутий до дисциплінарної відповідальності лише один раз - на підставі наказу командира частини від 04.04.2025 року №3453, він вважає, що повністю відповідає умовам, визначеним Постановою №153 для отримання одноразової грошової винагороди. Ефективним способом захисту порушеного права вважає визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні і виплаті йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн. та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 подати клопотання перед вищим командуванням про нарахування та виплату йому такої винагороди, а також нарахувати та виплатити йому таку одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
20.01.2026 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовною заявою, вважає її необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що 11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», якою затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - Порядок № 153). Відповідно до пункту 4 абзац 4 Порядку №153 у разі, коли військовослужбовець два або більше разів за сукупністю притягувався до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується. Оскільки відповідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №62025170040006955 від 18.04.2025, стосовно позивача відкрито кримінальне провадження за ч.5 ст.407 КК України за фактом самовільного залишення військової частини в умовах воєнного стану, рішенням комісії при військовій частині НОМЕР_1 оформленим протоколом № 3 від 09.06.2025 позивачу відмовлено у задоволенні його рапорту про виплату одноразову грошову винагороду в розмірі 1 млн гривень. Отже, будь-якої вини чи протиправних дій з боку Військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача, на думку відповідача, допущено не було, а позовні вимоги позивача не ґрунтується на законі і не підлягають задоволенню.
26.01.2026 року від представника позивача через систему "Електронний суд" до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач по справі з 29.06.2022 року по цей час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Доводи відповідача про наявність у позивача кримінальної відповідальності ґрунтуються виключно на витягу з ЄРДР, який не є доказом притягнення до кримінальної відповідальності та не може розцінюватися, як доведення вини особи. Отже, ну думку позивача, посилання на витяг з ЄРДР, як на підставу для відмови у виплаті одноразової грошової винагороди є юридично необґрунтованим та таким, що суперечить принципу презумпції невинуватості. На момент подання позову позивач не притягувався до кримінальної відповідальності, а також не має двох або більше випадків притягнення до дисциплінарної чи іншої відповідальності, які відповідно до п.4 постанови №153 виключають право на отримання одноразової винагороди. Наявність у позивача одного дисциплінарного стягнення, застосованого на підставі наказу командира від 04.04.2025 року №3453, не є підставою для відмови у виплаті винагороди, оскільки не відповідає умовам, прямо визначеним зазначеною нормою постанови. Отже, доводи відповідача, викладені у відзиві, на думку позивача, не спростовують правомірності вимог позивача та не можуть бути покладені в основу рішення суду про відмову у задоволенні позову.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно відомостей, які містяться у військовому квитку серії НОМЕР_2 та у довідці від 15.04.2025 року №2316, перебуває на військовій службі за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 з 29.06.2022 року по теперішній час.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , дата видачі 29.03.2023 року, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.
Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 27.02.2025 року №928, яка була надана позивачем з позовною заявою, молодший сержант ОСОБА_3 дійсно в період з 22.08.2022 по 22.10.2022 з 06.11.2022 по 14.11.2022 з 06.12.2022 по 23.01.2023 з 31.01.2023 по 06.02.2023 з 23.03.2023 по 18.04.2023 з 29.06.2023 по 14.07.2023 з 03.08.2023 з 07.02.2024 з 18.05.2024 по 01.11.2024 з 14.11.2024 по 27.02.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Херсонська область, Бериславський район, Нововоронцовська селищна ТГр. с. Петрівка; Херсонська область, Бериславський район, Нововоронцовська селищна ТГр. с. Миролюбівка: Херсонська область, Бериславський район, Нововоронцовська селина ТГр, с. Хрещенівка: Херсонська область, Бериславський район, Новоолександрівська селищна ТГр. с. Трудолюбівка; АДРЕСА_1 міська ТГр, с. Красна Гора; Донецька область, Бахмутський район, Бахмутська міська ТГр, м. Бахмут; Донецька область, Бахмутський район, Часівоярська міська ТГр, м. Часів Яр: Донецька область. Бахмутський район, Бахмутська міська ТГр, с. Іванівське: Сумська область, Сумський район, Юнаківська сільська ТГр, с. Юнаківка: Курська область, Кореневський район, с. Ольгівка.
Позивачем було подано командиру ВЧ НОМЕР_1 рапорт про призначення та виплату йому одноразової грошової винагороди, відповідно до постанови КМУ від 11.02.2025 року №153.
09.06.2025 року на засіданні комісії щодо розгляду нарахувань та виплат одноразової допомоги після укладання контракту на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового, сержантського і старшинського складу та одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення, оформлене протоколом №3, яким, серед іншого, відмовлено молодшому сержанту ОСОБА_1 у виплаті винагороди відповідно до постанови КМУ від 11.02.2025 року №153, в зв`язку з самовільним залишенням частини.
Листом ВЧ НОМЕР_1 від 28.10.2025 року №16391 позивача було повідомлено про відмову у виплаті винагороди в зв`язку з самовільним залишенням частини терміном більше 3 діб.
Згідно з інформацією наведеною у довідці Військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин від 03.01.2026 року №4, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
1) всього брав безпосередню участь в бойових діях 359 дні;
2) станом на 30.12.2025 року за молодшим сержантом ОСОБА_1 випадків притягнення до кримінальної відповідальності: СЗЧ з 06.03.2025 ЄРДР №62025170040006955 18.04.2025 самовільне залишення розташування підрозділу н.п. Юнаківка Сумської області; випадків притягнення до адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення: не обліковано; дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни та строк дії яких закінчився: не обліковано;
3) військовослужбовець не має захворювання, поранення (травму, контузію, каліцтво), одержані під час захисту Вітчизни; не перебував у полоні.
Вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч.1, ч.3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.14 ст.2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі -Закон № 2011-XII)).
За правилами ч.2 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі - Постанова №153).
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Постанови №153, чинної станом на час її прийняття, було установлено, що учасникам експериментального проекту є громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу; Збройні Сили; Міністерство оборони; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил.
В подальшому, у Постанову №153 вносились зміни та підпунктом 1 пункту 3 зазначеної постанови, і у редакції чинній з 08.04.2025 року, було визначено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з пунктом 4 Постанови №153, в редакції чинній на момент її прийняття, було установлено, що:
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Аналогічні приписи містить пункт 4 Постанови №153 і у редакції чинній з 08.04.2025 року, на момент розгляду відповідачем питання щодо виплати позивачу одноразової грошової винагороди, зокрема, особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
За змістом частини 1 статті 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Офіційне опублікування постанов Кабінету Міністрів України здійснюється в газеті "Урядовий кур`єр" та Офіційному віснику України, а також в інших офіційних друкованих виданнях, визначених законом. Крім того, акти Кабінету Міністрів України оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України (ч. 5 ст. 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України").
Постанова Кабінету Міністрів України "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" від 11.02.2025 року за №153 опублікована в газеті "Урядовий кур`єр" 13.02.2025 року.
Таким чином, Постанова №153 набрала чинності 13.02.2025 року з дня її офіційного опублікування в газеті "Урядовий кур`єр".
Зі змісту положень Постанови № 153 можна дійти висновку, що реалізація права особи на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень можлива виключно за умови дотримання встановлених цією Постановою вимог, які мають існувати в сукупності, а саме:
- вік прийняття або призову на військову службу до 25 років;
- бути особою рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
- бути прийнятим або призваним на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №2102-IX, до набрання чинності цією постановою - 13.02.2025 року у віці до 25 років;
- проходити військову службу;
- брати безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (надалі по тексту також - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності вказаною постановою - 13.02.2025 року, або строком менше шести місяців із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених), або менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни;
- відсутності притягнення до відповідальності два або більше разів за сукупністю дисциплінарних стягнень строку дії яких не закінчився.
Як встановлено судом, 09.06.2025 року на засіданні комісії щодо розгляду нарахувань та виплат одноразової допомоги після укладання контракту на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового, сержантського і старшинського складу та одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення, оформлене протоколом №3, яким молодшому сержанту ОСОБА_1 відмовлено у виплаті винагороди відповідно до постанови КМУ від 11.02.2025 року №153, в зв`язку з самовільним залишенням частини.
За наслідком розгляду рапорта ОСОБА_1 щодо отримання 1 млн. грн., передбаченого постановою КМУ №153 від 11.02.2025 року , ВЧ НОМЕР_1 листом від 28.10.2025 року №16391 повідомила позивача про відмову у виплаті винагороди в зв`язку з самовільним залишенням частини терміном більше 3 діб.
Хоча зазначений вище рапорт відсутній в матеріалах справи, однак це питання не є спірним.
Отже, з огляду на наявні в матеріалах справи докази та доводи відповідача наведені у відзиві, підставою для відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року став факт самовільного залишення позивачем частини терміном більше 3 діб.
Проте, пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року не передбачено такої самостійної підстави для відмови у виплаті одноразової грошової винагороди, як самовільне залишення позивачем частини терміном більше 3 діб.
Отже, відповідач відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди, з підстави, яка не передбачена постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, що свідчить про протиправність такої відмови.
Водночас, відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Проте відповідач не довів під час розгляду справи, що позивач два або більше разів за сукупністю притягувався до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Доводи відповідача про наявність у позивача кримінальної відповідальності ґрунтуються виключно на витягу з ЄРДР, який не є доказом притягнення до кримінальної відповідальності та не може розцінюватися, як доведення вини особи. 
Посилання відповідача на витяг з ЄРДР, як на підставу для відмови у виплаті одноразової грошової винагороди є юридично необґрунтованим та таким, що суперечить принципу презумпції невинуватості. 
Наявність у позивача одного дисциплінарного стягнення, застосованого на підставі наказу командира від 04.04.2025 року №3453, не є підставою для відмови у виплаті винагороди, оскільки не відповідає умовам, прямо визначеним зазначеною нормою постанови. 
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153, на підставі самовільного залишення позивачем частини терміном більше 3 діб, є протиправними.
Водночас, як вбачається із протоколу №3 засідання комісії щодо розгляду нарахувань та виплат одноразової допомоги після укладання контракту на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового, сержантського і старшинського складу та одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2025 року, інші обставини для призначення позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року відповідачем не встановлювались.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи те, що відповідач відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди з підстави, яка не передбачена постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, а також з огляду на відсутність доказів перевірки відповідачем на момент розгляду комісією питання щодо призначення позивачу відповідної виплати усіх обставин визначених цією постановою для здійснення відповідного призначення, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 подати клопотання перед вищим командуванням про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн гривень, передбаченої абзацом другим пункту 4 Постанови №153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
Окрім того, на момент розгляду справи відповідачем не вирішено питання щодо призначення та нарахування позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, її розмір виходячи із строку безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, на дату набрання чинності цією постановою - 13.02.2025 року відповідачем також не обчислено.
Отже, вимога позивача щодо зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі 1 млн гривень, передбачену абзацом другим пункту 4 Постанови №153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану», на переконання суду, також є передчасною та задоволенню не підлягає.
Водночас, враховуючи визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153, порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
Інші доводи сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у цій справі та сторонами не було понесено додаткових витрат, які підлягають розподілу, отже розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
У задоволені іншої частини позовних вимог – відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 23.02.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса