ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 м. Дніпро Справа № 904/4854/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),
суддів: Мартинюка С.В., Соп`яненко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Янкіної Г.Д.

та представників:

від скаржника (позивача): Монько Є.М. (в режимі відеоконференції);
від відповідача: Дєлов В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 (ухваленого суддею Івановою Т.В., повне рішення складене 25.12.2025) у справі № 904/4854/25 

за позовом Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (м. Запоріжжя) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валеобуд" (м. Кам`янське, Дніпропетровська область) 
про стягнення штрафних санкцій за договором підряду № 430823 від 22.08.2023 у загальному розмірі 670 186 грн 74 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Валеобуд" (далі по тексту - відповідач) штрафні санкції за договором підряду № 430823 від 22.08.2023 у загальному розмірі 670 186 грн 74 коп.
Ціна позову складається з наступних сум:
- 623 429 грн 53 коп. - пеня, нарахована на підставі пункту 7.2. договору;
- 46 757 грн 21 коп. - пеня, нарахована на підставі пункту 7.6. договору. 
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором підряду № 430823 від 22.08.2023 в частині своєчасного виконання робіт, внаслідок чого позивач на підставі пункту 7.2. договору нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню за період прострочення з 16.12.2024 по 31.12.2024 в сумі 623 429 грн 53 коп. Також відповідачем були несвоєчасно виконані зобов`язання з надання актів приймання виконаних будівельних робіт, складених за формою КБ-2в та довідки КБ-3, внаслідок чого позивач на підставі пункту 7.6. договору нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню за період прострочення з 25.12.2024 по 31.12.2024 в сумі 46 757 грн 21 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №904/4854/25 позовні вимоги Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валеобуд" про стягнення штрафних санкцій за договором підряду № 430823 від 22.08.2023 у загальному розмірі 670 186 грн 74 коп. задоволені частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Валеобуд" на користь Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" 335 093 грн 37 коп. штрафних санкцій за договором підряду № 430823 від 22.08.2023 та 8 042 грн 24 коп. витрат по сплаті судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що відповідачем порушено умови пунктів 5.1. (у редакції додаткової угоди № 5), 5.19. та 5.20. договору підряду, оскільки передання результатів робіт, їх оформлення актами КБ-2в та довідками КБ-3, а також подання виконавчої документації здійснено відповідачем з порушенням встановлених договором строків, тому у позивача наявне право для нарахування штрафних санкцій. Разом з тим, суд виявив помилки у розрахунках позивача щодо фактичних періодів прострочення, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок пені. Крім того, судом частково було задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки та зменшено її до 335 093 грн 37 коп. 

Не погодившись з вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № суду 48399 від 13.01.2026), в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №904/4854/25 скасувати у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 335 093 грн 37 коп. неустойки; прийняти у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" задовольнити у повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним: 
- суд не надав належної оцінки тому факту, що прострочення припало на грудень місяць - період максимальних навантажень на енергосистему та найвищих ризиків ворожих атак на енергетичну інфраструктуру Запорізького регіону. Затримка завершення реконструкції та введення об`єкта в експлуатацію саме в зимовий період для Оператора системи розподілу (позивача) у прифронтовому регіоні створює критичні ризики. Кожен день затримки в таких умовах - це загроза стабільності енергопостачання споживачів та підвищена аварійність;
- зменшення неустойки майже на 46,24% фактично нівелює відповідальність підрядника за порушення строків у критично важливий період, створюючи небезпечний прецедент толерування порушень у сфері енергетики під час воєнного стану; 
- суд першої інстанції безпідставно надав перевагу інтересам відповідача, посилаючись на його статус підприємства критичної інфраструктури, але проігнорував аналогічний і навіть більш вагомий у даному контексті статус позивача. АТ "Запоріжжяобленерго" є стратегічно важливим підприємством, що забезпечує життєдіяльність прифронтової області під постійними обстрілами та забезпечує життєдіяльність прифронтової області. Несвоєчасне виконання робіт з реконструкції мереж змусило позивача працювати в умовах підвищеного ризику аварійних ситуацій на ділянці реконструкції в розпал опалювального сезону. Ці обставини є істотними і свідчать про те, що інтерес позивача у своєчасному виконанні робіт переважав інтерес відповідача у збереженні коштів;
- посилання суду на відсутність прямих збитків як підставу для зменшення штрафних санкцій суперечить імперативним приписам закону (частині 1 статті 550 Цивільного кодексу України);
- загальна ціна договору складає понад 8,3 млн грн.; нарахована сума штрафних санкцій є співмірною з ціною порушеного зобов`язання та не має ознак надмірності. Втручання суду в договірні відносини шляхом значного зменшення неустойки суперечить принципу обов`язковості договору (стаття 629 Цивільного кодексу України). Фінансові труднощі відповідача є частиною його підприємницького ризику і не повинні вирішуватися за рахунок позивача, який сумлінно виконує свої функції з енергозабезпечення регіону.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів - Мартинюка С.В., Соп`яненко О.Ю. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.02.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, розгляд справи призначено у судовому засіданні 24.02.2026.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № суду 2251/26 від 24.02.2026), в якому він просить суд поновити строк на подання відзиву, відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області. У відзиві відповідач посилається на таке: 
- у позивача були відсутні будь-які претензії стосовно виконання робіт, у томі числі щодо строків їх завершення; відсутність будь-яких зауважень в акті приймання виконаних робіт означає беззаперечне прийняття як якості робіт так і строків їх виконання;
- підрядником фактично були виконані роботи значно раніше, у рамках строку визначеного договором, а відповідний час зайняло саме фізичне підписання акту сторонами. За практикою Верховного Суду неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції, оскільки правові наслідки створює саме господарська операція. Акти приймання виконаних робіт були відправлені позивачу вчасно - 10.12.2024, що спростовує позицію позивача щодо порушення строків та наявності підстав для нарахування штрафних санкцій.

У судове засідання 24.02.2026 з`явилися представники скаржника (позивачв) та відповідача. 
Представник скаржника (позивача) у судовому засіданні просив апеляційний господарський суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 335 093 грн 37 коп. неустойки, прийняти у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні 24.02.2026 представник відповідача просив апеляційний господарський суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області без змін, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. 
Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції під час апеляційного провадження.
У судовому засіданні 24.02.2026, відповідно до статей 240, 283 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, 22.08.2023 між Публічним акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (організаційно-правову форму якого у подальшому було змінено на Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго") (далі по тексту - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Валеобуд" (далі по тексту - підрядник, відповідач) укладено договір підряду № 430823 (далі – договір, арк.с. 6-13 в томі 1), відповідно до умов пункту 1.1., 1.2. якого підрядник зобов`язався на свій ризик виконати та здати замовнику в установлений договором строк закінчені роботи, зазначені в пункті 1.2. договору підряду, а замовник – прийняти і оплатити такі роботи (далі - роботи). Предметом цього договору є роботи з реконструкції ПЛ-0,4 кВ ТП-258 із заміною неізольованого проводу на СІП з реконструкцією ТП-258 за адресою: вулиця Ігоря Сікорського, 267 в місті Запоріжжя (надалі - об`єкт/роботи), (шифр проєкту 0.258.2023.08.00). Власником результату виконаних робіт (об`єкта) є замовник. Код згідно з національним класифікатором України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 45000000-7 Будівельні роботи та поточний ремонт.
У пункті 10.1. договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 19.01.2024.
До вказаного договору сторонами підписані також додатки: 
- додаток № 1 - Договірна ціна (арк.с. 12 на звороті в томі 1); 
- додаток № 2 - Календарний графік виконання робіт (арк.с. 13 в томі 1); 
- додаток № 3 - Перелік виконавчої документації (арк.с. 13 на звороті в томі 1).
Вказаний договір підписаний позивачем та відповідачем та скріплений печатками обох сторін.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Доказів визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.
Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.
Судом також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Частиною 1 статті 875 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Відповідно до частини 2 статті 875 Цивільного кодексу України договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.
Частинами 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України унормовано, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Згідно з умовами пунктів 3.1., 3.2. договору ціна цього договору без ПДВ становить 7 023 223 грн 90 коп., крім того ПДВ в розмірі 1 404 644 грн 78 коп. Загальна ціна договору з ПДВ 8 427 868 грн 68 коп. Загальна ціна цього договору є твердою і визначається згідно з проектно-кошторисною документацією у договірній ціні, яка є додатком № 1 до цього договору. Ціна договору може бути зменшена за взаємною письмовою згодою сторін.
Додатковою угодою № 4 від 02.07.2024 (арк.с. 17 в томі 1) сторони погодили змінити положення договору, виклавши його наступні пункти в такій редакції: "3.1. Ціна цього договору без ПДВ становить 6 877 130 грн 56 коп., крім того ПДВ в розмірі 1 375 426 грн 11 коп. Загальна ціна договору з ПДВ 8 252 556 грн 67 коп.". 
Таким чином ціна договору була змінена в бік зменшення.
За умовами пунктів 3.3., 3.4. договору підряду джерелом фінансування робіт є кошти замовника. Якщо в процесі виконання робіт виникнуть обґрунтовані підстави для зміни технічних рішень, які можуть призвести до зміни обсягів та відповідно - загальної ціни договору, в такому випадку коригування загальної ціни цього договору допускається лише за умови двосторонньої згоди сторін шляхом укладення додаткової угоди до договору, що не суперечить Закону України "Про публічні закупівлі".
Відповідно до умов пункту 5.1. договору строк початку виконання робіт - дата укладення цього договору. Строк (термін) виконання робіт, узгоджується замовником та підрядником в графіку виконання робіт, який є додатком № 2 до цього договору і його невід`ємною частиною. Строк (термін) закінчення робіт (завершення будівництва) - 20.12.2023.
У подальшому Додатковими угодами № 1 від 20.12.2023, № 2 від 27.03.2024, № 3 від 20.06.2024 та № 5 від 02.12.2024 (арк.с. 14-19 в томі 1) неодноразово погоджували зміни до пункту 5.1. договору щодо строку (терміну) закінчення робіт (завершення будівництва).
Так, Додатковою угодою № 5 від 02.12.2024 (арк.с. 18-1 у томі 19) сторони визначили кінцевий строк завершення робіт - 15.12.2024.
Згідно з умовами пункту 5.15. договору підрядник зобов`язується постійно інформувати замовника про хід виконання робіт, результати здійснення контролю за якістю робіт.
У пункті 5.19. договору сторони погодили, що після закінчення виконання робіт (етапів) підрядник зобов`язаний не пізніше 2-х робочих днів письмово повідомити замовника про готовність до здачі робіт (етапів).
Згідно із частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
За умовами пункту 5.20. договору здавання-приймання виконаних робіт (етапів) здійснюється спільно уповноваженими представниками сторін після виконання робіт (етапів) за актами приймання виконаних будівельних робіт, складеними за формою № КБ-2в та довідкою КБ-3. При готовності певного закінченого обсягу робіт, підрядник надає замовнику на цей обсяг акти приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма № КБ-3), не пізніше 25 числа поточного місяця. Якщо до наданих актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) у замовника виникають зауваження та підрядник не встигає виконати коригування форм відповідно зауваженням до 25 числа поточного місяця, ці обсяги виконаних будівельних робіт підлягають перенесенню до актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) наступного місяця. Прийняті без зауважень акти приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) і довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) Сторони підписують до кінця звітного місяця. При надані замовнику актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) підрядник вказує фактичні обсяги виконаних робіт, використаних матеріалів, машин та механізмів. При оформленні актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) на демонтажні роботи, підрядник надає акт здачі-приймання на склад замовника матеріалів та устаткування від демонтажу, оформлений відповідно до пункту 5.7 цього договору.
За умовами підпункту 6.3.6. пункту 6 договору підрядник, зокрема, зобов`язаний складати та надавати замовнику підписані зі свого боку Акти здавання приймання виконаних будівельних робіт (форми № КБ-2в) та Довідки КБ-3 у строки, встановлені пунктом 5.20. договору.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Слід відзначити, що в силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України та умов договору підряду, датою завершення робіт є дата підписання актів КБ-2в. Водночас відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували більш ранню готовність робіт або направлення позивачу відповідного письмового повідомлення про готовність до здачі робіт у порядку, передбаченому пунктом 5.19. договору. Доказів іншого матеріали справи не містять.
Як установлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, Акти приймання виконаних робіт форми КБ-2в № 1, № 2, № 2-1, № 3, № 4, № 4-1, № 5, № 5-1, № 6 та № 6-1 (арк.с. 20-35 в томі 1) підписані сторонами 31.12.2024. Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) також підписана сторонами 31.12.2024.
Суд першої інстанції також зазначив, що матеріали справи свідчать, що позивач здійснив усі передбачені договором дії, необхідні для належного оформлення результатів виконання робіт, не перешкоджав їх здійсненню та не ухилявся від приймання. Акти приймання виконаних робіт та довідки про їх вартість були підписані уповноваженими представниками позивача без зауважень щодо якості чи обсягу робіт, що підтверджує належне виконання позивачем свого обов`язку щодо прийняття результату робіт. Доказів протилежного відповідачем не подано, так само як і доказів неналежного виконання позивачем будь-яких обов`язків, необхідних для здійснення розрахунків або завершення процедури приймання виконаних робіт. Також представники сторін визнали в судовому засіданні та не оспорювали того факту, що позивач здійснив із відповідачем повний розрахунок з оплати виконаних та прийнятих за договором робіт. 
Таким чином, фактичне завершення та оформлення результатів робіт відбулося після спливу встановленого договором строку, а саме: 31.12.2024.
Крім того, з наданих до суду документів убачається, що відповідач також порушив строк подання документації, визначеної пунктом 5.20. договору. 
З огляду на викладене, відповідачем порушено умови пунктів 5.1. (у редакції Додаткової угоди № 5), 5.19. та 5.20. договору підряду, оскільки передання результатів робіт, їх оформлення актами КБ-2в та КБ-3, а також подання виконавчої документації здійснено з порушенням встановлених договором строків.
При цьому з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Так, відповідно до пункту 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством та цим договором.
Згідно з умовами пункту 7.2. договору за порушення строків (термінів) виконання робіт (етапів) з підрядника стягується пеня у розмірі 0,5% вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
У пункті 7.6. договору сторони передбачили, що у випадку порушення підрядником строку надання актів КБ-2в та довідок КБ-3, визначеного у пункті 5.20 цього договору, підрядник сплачує неустойку у розмірі 0,1% від вартості звітного етапу робіт, за яким допущено прострочення у наданні документів, за кожен день прострочення.
Враховуючи порушення відповідачем зобов`язань за договором підряду № 430823 від 22.08.2023 в частині своєчасного виконання робіт, позивач на підставі пункту 7.2. договору нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню за період прострочення з 16.12.2024 по 31.12.2024 в сумі 623 429 грн 53 коп. 
Також відповідачем були несвоєчасно виконані зобов`язання з надання актів приймання виконаних будівельних робіт, складених за формою КБ-2в та довідки КБ-3, внаслідок чого позивач на підставі пункту 7.6. договору нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню за період прострочення з 25.12.2024 по 31.12.2024 в сумі 46 757 грн 21 коп.
Суд першої інстанції вірно встановив, що позивач помилково включив до періоду нарахування день підписання Акту прийому-передачі, що не узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16, від 10.04.2019 у справі № 910/13064/17, від 27.05.2019 у справі № 910/20107/17, від 25.02.2020 у справі № 910/2615/18, від 11.11.2021 у справі № 922/449/21, від 21.12.2021 у справі №910/15364/20, від 08.11.2022 у справі № 910/21124/20.
Господарський суд, здійснивши власний перерахунок штрафних санкцій, дійшов вірного висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають:
- 584 465 грн 19 коп. - пені за період прострочення з 16.12.2024 по 30.12.2024, нарахованої на підставі пункту 7.2. договору; 
- 38 964 грн 35 коп. - пені за період прострочення з 26.12.2024 по 30.12.2024, нарахованої на підставі пункту 7.6. договору.
При цьому, враховуючи доводи відповідача щодо непропорційності розміру заявленої до стягнення неустойки, фінансовий стан підприємства, а також принципи справедливості, розумності та співмірності відповідальності порушенню, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, зменшивши її суму до 335 093 грн 37 коп.
Слід відзначити, що рішення суду першої інстанції оскаржується саме в частині зменшення пені, з приводу чого апеляційний господарський суд зазначає таке. 
Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України, має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
При цьому у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.
Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.
Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення пені у даній справі, а саме: в аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, об`єктивно оцінивши даний випадок, приймаючи до уваги всі обставини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що:
- ступінь виконання зобов`язання відповідачем у спірному періоді, у добровільному порядку та до моменту відкриття провадження у справі, складав 100% (роботи за договором у повному обсязі виконані відповідачем та прийняті позивачем без зауважень);
- враховуючи умови договору, загальний розмір пені складає 623 429 грн 54 коп., що є явно неспівмірним з допущеним порушенням, яке у даній справі розцінюється судом як незначне, оскільки склало лише 15 днів (щодо виконання робіт) та 5 днів (щодо надання документації);
- судом також враховано, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.
При цьому суд зважає на те, що значне зменшення розміру штрафних санкцій нівелюватиме саме призначення пені, як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (у строки, передбачені договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
У даному випадку судом також було враховано інтереси позивача, який мав правомірні очікування щодо виконання робіт у повному обсязі та у строки, узгоджені сторонами в договорі, а також те, що діяльність Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" має важливе значення для надійного і безпечного функціонування енергетичної системи.
Отже, беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, надаючи оцінку всім описаним вище обставинам справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для зменшення загальної сум пені по договору до 335 093 грн 37 коп.
З огляду на всі обставини справи в їх сукупності, таке зменшення розміру пені апеляційний господарський суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.
Отже, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення пені до 335 093 грн 37 коп.
Враховуючи викладене, апеляційним господарським судом відхиляються аргументи скаржника щодо відсутності виняткових обставин у даній справі, а також щодо невірного застосування судом першої інстанції статті 551 Цивільного кодексу України. 
Таким чином скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.
З огляду на викладене, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.
За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду таким, що підлягає залишенню без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 6 031 грн 68 коп. покладаються на скаржника.
З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 275 - 284, 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 904/4854/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №904/4854/25 - залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго".

4. Матеріали справи № 904/4854/25 повернути до Господарського суду Дніпропетровської області. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 26.02.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя С.В. Мартинюк

Суддя О.Ю. Соп`яненко