Справа № 420/21191/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду 01 липня 2025 року (документ сформований через систему Електронний суд 30.06.2025) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ), в якій позивач просив:
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, рекомендованій довідкою ВЛК №9331 від 01.12.2023 на 30 календарних днів.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, рекомендованій довідкою ВЛК №9331 від 01.12.2023 на 30 календарних днів.
Ухвалою суду від 29 липня 2025 року після усунення недоліків у позовній заяві, позивачу поновлено строк звернення до суду та позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходить службу у Військовій частині НОМЕР_2 .
Під час проходження військової служби, ОСОБА_1 , 03.08.2023 року отримав травму під час захисту Батьківщини, відповідно до довідки про обставини травми № 182/5719 від 10.09.2023 року, а саме: множинні ВОСП обох нижніх кінцівок передньої черевної стінки, калитки, правої щоки, пальців лівої руки, травматичний вогнепальний перелом великого пальця правої стопи.
Відповідно до Довідки ВЛК №9331 від 01.12.2023 року: Неповна травматична ампутація (03.08.2023) 1-го пальця правої стопи, лікована оперативно (03.08.2023) ампутація 1-го пальця правої стопи у вигляді гранулюючої кукси 1-го пальця правої стопи, з приводу ВТ (03.08.2023). Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Позивач зазначив, що у зв`язку з отриманням бойового поранення він перебував у відпустці для лікування тяжкого поранення.
Відповідно до Довідки ВЛК №9331 від 01.12.2023 року позивачу було проведено медичний огляд. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 відноситься до тяжких травм. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, графи-ТДВ - потребує відпустки для лікування після поранення (травми) на 30 календарних днів.
У період перебування у відпустці за станом здоров`я, рекомендованій Довідкою ВЛК №9331 від 01.12.2023 року на 30 календарних дій не здійснювали виплату додаткової грошової винагороди у повному розмірі відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Представник позивача направив до Відповідача заяву від 19.02.2025 з вимогами щодо виплати позивачу додаткову винагороду у збільшеному до 100 тис. грн. розмірі згідно Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р. пропорційно періодам перебування.
Представник позивача зазначає, що листом від 14.04.2025 відповідач повідомив, що військовою частиною НОМЕР_2 було виплачено додаткову винагороду ОСОБА_1 за час перебування у відпустці за станом здоров`я в період з 11.01.2025 по 07.02.2025.
Додатково, до відповіді було долучено: Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.01.2024 №10, Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.02.2024 №39, довідку про доходи від 14.04.2025.
Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.01.2024 №10, та довідки про доходи від 14.04.2025 вбачається, що додаткову винагороду ОСОБА_1 за час перебування у відпустці за станом здоров`я в період з 11.01.2025 по 07.02.2025 на підставі рапорту №184/818 від 10.01.2024, довідки військово - лікарської комісії №141 від 08.01.2024 було виплачено.
Однак, щодо відпустки для лікування після поранення протягом 30 календарних днів рекомендованою Довідкою ВЛК №9331 від 01.12.2023 року, жодної інформації у відповіді військової частини НОМЕР_2 надано не було.
Представник позивача вважає бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті додаткової винагороди за період 30 календарних днів відпустки, протиправною.
Так, представник позивача зазначає, що 01.04.2022 до Постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесені зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. 
Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. 
До суду 01 серпня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що виходячи із вищеописаних періодів лікування та наданих документів, слідкує той факт, що за період перебування у відпустці для лікування на підставі довідок ВЛК від 01.12.2023 №9331 перебування у відпустці для лікування нічим не підтверджується.
Враховуючи вищезазначене, представник відповідача вважає, що позивачем було порушено вимоги статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Адже, відповідно до зазначеної статті, у разі зазначення у висновку військово-лікарської комісії права на відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), позивач мав прибути до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки, або безпосередньо прибути до військової частини НОМЕР_2 для оформлення такої відпустки.
Представник відповідача звертає увагу на те, що рішення, надані у заключеннях військово-лікарської комісії, є обов`язковими для командирів військових частин, але в свою чергу не можуть бути реалізовані, якщо зазначені рішення не доводяться до командирів частин безпосередньо медичними закладами, або військовослужбовцями у яких виникло право на отримання відпустки для лікування.
Через зазначене, відпустка для лікування Позивачу не надавалась. Від територіального центру комплектування та соціальної підтримки документи про надання Позивачу відпустки для лікування на адресу військової частини НОМЕР_2 не надходили. Особисто від Позивача документів та рапортів із проханням про надання відпустки для лікування на адресу військової частини НОМЕР_2 не надходили.
З урахуванням вищевикладеного представник відповідача вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають задоволенню.
Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією паспорта громадянина України.
Сторони не заперечують, що позивач проходить службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджено записами у військовому квитку Серія НОМЕР_4 .
Під час проходження військової служби, ОСОБА_1 , 03.08.2023 року отримав травму під час захисту Батьківщини, та відповідно до довідки про обставини травми № 182/5719 від 10.09.2023 року, а саме: множинні ВОСП обох нижніх кінцівок передньої черевної стінки, калитки, правої щоки, пальців лівої руки, травматичний вогнепальний перелом великого пальця правої стопи.
Відповідно до Довідки ВЛК №9331 від 01.12.2023 року: Неповна травматична ампутація (03.08.2023) 1-го пальця правої стопи, лікована оперативно (03.08.2023) ампутація 1-го пальця правої стопи у вигляді гранулюючої кукси 1-го пальця правої стопи, з приводу ВТ (03.08.2023). Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 відноситься до тяжких травм. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, графи-ТДВ - потребує відпустки для лікування після поранення (травми) на 30 календарних днів.
Позивач зазначив, що у зв`язку з отриманням бойового поранення він перебував у відпустці для лікування тяжкого поранення.
Матеріалами справи підтверджено, що на заяву представника позивача з проханням нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у збільшеному до 100 тис. грн відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за період перебування у відпустці для лікування після поранення 30 календарних днів, рекомендовану Довідкою ВЛК №9331 від 01.12.2023 року
Листом від 14.04.2025 відповідач повідомив, що військовою частиною НОМЕР_2 було виплачено додаткову винагороду ОСОБА_1 за час перебування у відпустці за станом здоров`я в період з 11.01.2025 по 07.02.2025.
Додатково, до відповіді було долучено: Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.01.2024 №10, Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.02.2024 №39, довідку про доходи від 14.04.2025.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.01.2024 №10, вважати таким, що відбули у відпустку: у відпустку за станом здоров`я : 11 січня 2024 року матроса ОСОБА_1 на 27 діб з 11.01.2024 року по 06.02.2024 року, підстава: рапорт № 184/818 від 10.01.2024, довідка ВЛК № 141 від 08.01.2024.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.02.2024 №39, вважати таким, що прибули: з відпустки: за станом здоров`я: з 07 лютого 2024 матроса ОСОБА_1 .
Судом досліджена довідка про доходи від 14.04.2025.
Позивач, не погодившись з бездіяльністю відповідача у виплаті додаткової грошової винагороди до 1000 тисяч гривень за період перебування у відпустки за станом здоров`я, звернувся до суду з цим позовом.
Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню, з огляду на таке. 
Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Згідно з ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.
Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.
Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану».
Пунктом 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» (далі - Постанова № 168) (у редакції чинної на дату виникнення спірних правовідносин) установлено, що установити, що на період воєнного стану: військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), членам груп протиповітряної оборони, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.
Відповідно до п. 1-2 постанови КМУ № 168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1--1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Таким чином, буквальний аналіз положень постанови КМУ № 168 доводить, що підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень, зокрема є перебування у відпустці для лікування після поранення у зв`язку із отриманням важкого поранення.
Відповідно до ч.11 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент виникнення спільних правовідносин) військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
Згідно з пункту 13 розділу 34 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2018 № 260 (далі, - Порядок №260), керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
Згідно з статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (в редакції чинній на момент виникнення спільних правовідносин,) начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.
В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.
Відповідно до п.1.1 гл.1 р.І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення №402) військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 6.11 гл.6 р.ІІ Положення №402 передбачено, що Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
Згідно з п.6.15 гл.6 р.ІІ Положення №402, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.
Таким чином, довідка ВЛК є документом для реалізації права на відпустку після лікування за станом здоров`я, який має бути реалізованим шляхом надання відпустки за станом здоров`я військовослужбовцю саме командиром військової частини, де він проходить службу, на підставі зазначеної довідки ВЛК.
Сама по собі довідка ВЛК не є підставою для нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень за рекомендований період відпустки для лікування після поранення.
Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що відповідно до Довідки ВЛК №9331 від 01.12.2023 року: Неповна травматична ампутація (03.08.2023) 1-го пальця правої стопи, лікована оперативно (03.08.2023) ампутація 1-го пальця правої стопи у вигляді гранулюючої кукси 1-го пальця правої стопи, з приводу ВТ (03.08.2023). Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 відноситься до тяжких травм. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, графи-ТДВ - потребує відпустки для лікування після поранення (травми) на 30 календарних днів.
Позивач у позовній заяві зазначив, що у зв`язку з отриманням бойового поранення він перебував у відпустці для лікування тяжкого поранення.
Водночас представник відповідача наполягає на тому, що відпустка для лікування Позивачу не надавалась, від територіального центру комплектування та соціальної підтримки документи про надання Позивачу відпустки для лікування на адресу військової частини НОМЕР_2 не надходили, особисто від Позивача документів та рапортів із проханням про надання відпустки для лікування на адресу військової частини НОМЕР_2 не надходили.
Своєю чергою, суд враховує, що з боку позивача також не надано доказів щодо звернення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та відповідача із відповідними рапортами для надання йому відпустки за рекомендацією відповідно до Довідки ВЛК №9331 від 01.12.2023 року, що відповідно до статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України є правом позивача.
Згідно з п. 8.11. Інструкції «Про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Наказ Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція №170), про вибуття військовослужбовців у відпустку, відкликання із щорічних основних відпусток у випадках, визначених пунктом 192-1 Положення, та їх повернення з відпустки оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині.
Відповідно до п. 8.12. Інструкції №170 військовослужбовець не пізніше ніж за п`ятнадцять календарних днів до початку відпустки, визначеного графіком відпусток, подає командиру підрозділу рапорт про надання відпустки, в якому зазначається:
вид відпустки;
тривалість відпустки в календарних днях;
потреба виплати грошової допомоги на оздоровлення;
адреса, за якою буде проводитися відпустка, та контактний номер телефону для оповіщення;
вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки;
пропозиція щодо тимчасового покладання на час відпустки виконання обов`язків військовослужбовця на іншу посадову особу (за потреби).
Рапорт військовослужбовця, підписаний командиром підрозділу, за підпорядкованістю подається для прийняття рішення командиру військової частини через штаб військової частини.
Розрахунок часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, здійснює штаб військової частини з огляду на віддаленість і тривалість проїзду до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку за видом транспорту, обраним військовослужбовцем (але не більше двох діб в один кінець), та з урахуванням пропозиції військовослужбовця. У разі поділу щорічної основної відпустки на частини (більш як 10 календарних днів) час, необхідний для проїзду до місця проведення відпустки та назад, додається до кожної її частини. У разі проведення відпустки за кордоном час, необхідний для проїзду до місця проведення відпустки та назад, визначається з огляду на вид транспорту, використаного військовослужбовцем, та віддаленість від місця проходження військової служби до державного кордону України в напрямку проведення відпустки.
Військовослужбовцям, які вибувають у відпустку, видаються відпускні квитки встановленого зразка.
В той же час, позивачем не було надано доказів, що він перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення у грудні 2023 року.
Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність своїх дій, своєю чергою, позивачем не надано будь-які докази на реалізацію довідки ВЛК від 01.12.2023 року № 9331, з наведених підстав позовні вимоги не належать задоволенню.
У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать відшкодуванню за рахунок державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд 
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання вчинити певні дії,-відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України. 
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Суддя Л.Р. Юхтенко

.