Номер провадження: 22-ц/813/3295/26 
Справа № 521/1918/25
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання – Шахової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 28 травня 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
встановив:
04 лютого 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_1 різницю між вартістю транспортного засобу «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 до та після ДТП, яка відбулася 08 лютого 2024 року у розмірі 83542,90 грн, моральну шкоду у розмірі 10000 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн та витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження в сумі 7035 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 08 лютого 2024 року приблизно о 18:55 год, 
 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «BMW 3» державний номерний знак НОМЕР_2 , в місті Одеса, по вулиці Овідіопольська дорога, 3в, при виборі безпечної швидкості руху не врахував дорожні умови, не дотримався безпечної дистанції та здійснив виїзд на смугу для зустрічного руху, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням 
 ОСОБА_3 , з подальшим контактуванням з автомобілем «Nissan Almera» державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , чим порушив п.п.13.1,12.1 «Правил дорожнього руху України» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2024 року у справі №521/5447/24, яка набрала законної сили 30 квітня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєні зазначеної вище ДТП.
Відповідно до висновку експерта №170-24 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , складеного 27 вересня 2024 року, вартість матеріального збитку складає 393578,83 грн, ринкова вартість вказаного вище автомобіля, з урахуванням аварійних пошкоджень, становить 150035,93 грн. 
На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «СК «АРКС», останнім виплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 160000 грн, однак цієї суми недостатньо для повного відновлення порушених прав позивача, оскільки невідшкодованою залишається суми збитків у розмірі 83542,90 грн, виходячи з розрахунку: 393578,83 грн (вартість матеріального збитку, ринкова вартість до ДТП) – 150035,93 грн (ринкова вартість після ДТП) – 160000 грн (виплачена страхова сума).
Як на підставу стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн, позивач посилався на те, що йому заподіяно таку шкоду через неповну виплату матеріального відшкодування, оскільки він очікував на отримання компенсації вчасно та у повній мірі, для можливості оперативного відновлення свого порушеного права. Крім того, він повинен був докласти додаткових зусиль для організації свого життя, членів своєї родини, оскільки заподіяння йому шкоди забрало у нього значну частину робочого та вільного часу, спричинило душевні хвилювання. Крім цього, він був змушений постійно відлучатися з робочого місця, став дратівливим, що вплинуло на його стосунки в родині, на роботі з керівництвом та колегами. Він розраховував на власний транспортний засіб, який є єдиним джерелом пересування. 
Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 28 травня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між вартістю транспортного засобу «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 до та після ДТП, яка відбулася 08 лютого 2024 року у розмірі 83542,90 грн, моральну шкоду в сумі 10000 грн, судовий збір у розмірі 1211,20 грн, витрати за проведення транспортно-товарознавчого дослідження у розмірі 7035 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Войтович Є.М., просить скасувати рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 28 травня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
Як на підставу порушення судом норм процесуального права посилається на те, що ухвалою від 26 лютого 2025 року суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання представника скаржника про визначення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Повторно подане клопотання про дистанційну участь в судовому засіданні, суд не вирішив. 
Матеріали справи не містять докази того, що ОСОБА_2 поніс витрати на відновлення автомобіля, різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП позивачем не доведена.
Вважає, що висновок експерта №170-24 від 27 вересня 2024 року є недостовірним джерелом доказу, оскільки огляд транспортного засобу проведено експертом зі сплином часу, що становить понад 7 місяців, про обставини того, що відбувалося з цим автомобілем, позивач не повідомив. Замовником проведення цієї експертизи була інша особа, а не позивач, останній не повідомив про спосіб переходу права власності на транспортний засіб, що унеможливлює встановлення реальної вартості такої угоди. 
З огляду на викладене вище, неможливо встановити причинний зв`язок між подією ДТП та ринковою вартістю автомобіля станом на день проведення його огляду експертом. 
Зважаючи на те, що після ДТП, але до звернення до суду позивач здійснив відчуження автомобіля, однак не надав суду договору, свідчить про те, що фактичний розмір різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП не доведений. 
Не оспорюючи правильність висновків суду про те, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, зазначає, що суд не вирішив питання про передачу скаржник залишків пошкодженого автомобіля, у зв`язку з чим неправильно застосував норми матеріального права. 
Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди вважає необґрунтованими.
На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бурдейний В.О., подав відзив у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 28 травня 2025 року залишити без змін. Як на підставу заперечень проти апеляційної скарги, позивач посилається на те, що ухвалою суду від 06 лютого 2025 року сторонам було роз`яснено, що зала судових засідань не оснащена технічною можливістю проведення судових засідань в режимі відеоконференції у порядку ст. 212 ЦПК України. Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача, адвоката 
Войтовича Є.М. про визначення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції з підстав не надання доказів надіслання цього клопотання іншій стороні. У заяві/клопотанні від 26 травня 2025 року представник відповідача, серед іншого просив суд розглянути справу без участі відповідача та його представника з урахуванням відзиву та доданих письмових матеріалів. Скаржником не надано доказів на спростування обґрунтованості висновку експерта №170-24 від 27 вересня 2024 року. Звертає увагу, що відбулася зміна власника транспортного засобу, унаслідок перереєстрації транспортного засобу на дружину позивача, а не продажу автомобіля. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував обставини справи, оцінивши всі наявні у справі докази, врахувавши обставини ДТП та їх наслідки, дійшов обґрунтованого висновку про достатність відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.
В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 , адвокат 
Войтович Є.М., підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Бурденний В.О., заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 08 лютого 2024 року о 18 годині 55 хвилин, керуючи транспортним засобом «BMW 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , в 
м. Одеса, по вул. Овідіопольська дорога, 3в, при виборі безпечної швидкості руху не врахував дорожні умови, не дотримався безпечної дистанції та здійснив виїзд на смугу для зустрічного руху, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 з подальшим контактуванням з автомобілем «Nissan Almera» державний номерний знак, НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , чим порушив п.п.13.1,12.1 «Правил дорожнього руху України» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2024 року (справа № 521/5447/24), яка набрала законної сили 30 квітня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Станом на момент ДТП власником пошкодженого автомобіля «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 був позивач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 . 
Починаючи з 04 липня 2024 року власником зазначеного автомобіля є дружина позивача – ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 . 
Згідно Висновку експерта №170/24 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , складеного 27 вересня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного вище автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 08 лютого 2024 року визначається рівною 393578,83 грн. Ринкова вартість зазначеного вище транспортного засобу, з урахуванням аварійних пошкоджень, внаслідок ДТП, яка відбулася 08 лютого 2024 року визначається рівною 150035,93 грн. 
За проведене експертне дослідження та складення висновку сплачено 7000 грн, що підтверджується квитанцією №214905866 від 17 вересня 2024 року.
Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «АРКС», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР21686689. 
24 червня 2024 року АТ «СК «АРКС» сплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 160000 грн.
Згідно звіту №11/24 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 вартість матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ становить 399645 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення у цій справі суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до висновку експерта № 170-24 від 27 вересня 2024 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 (624136,55 грн) перевищує ринкову вартість транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень (150035,93 грн), що свідчить про економічну необґрунтованість такого ремонту. Встановивши, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодовування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Зазначена обставина має значення у зв`язку з тим, що власнику транспортного засобу, який вважається знищеним, відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди з вирахуванням отриманого власником такого транспортного засобу страхового відшкодування. Рішення в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн, суд мотивував тим, що діями відповідача позивачу спричинена моральна шкода, що полягає у порушенні звичайного укладу життя, порушенні права власності для власника автомобіля та порушенні права користування для довірених осіб, пов`язаних з неможливістю користування транспортним засобом.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 1188 ЦК України).
Частиною першою статті 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У статті 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі – Закон у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону  передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону ).
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону).
Судом встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_1 , транспортний засіб автомобіля марки «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого на момент ДТП був ОСОБА_2 , отримав механічні пошкодження.
Вина ОСОБА_1 встановлена постановою Малиновського районного суду 
м. Одеси від 19 квітня 2024 року у справі №521/5447/24, яка набрала законної сили 30 квітня 2024 року. 
У відповідності до висновку експерта №170-24 від 27 вересня 2024 року експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 встановлено, що ринкова вартість вказаного вище автомобіля станом на момент ДТП становила 393578,83 грн. Ринкова вартість цього автомобіля, з урахуванням аварійних пошкоджень, внаслідок ДТП складає 150035,93 грн. Вартість відновлювального ремонту становить 642136,55 грн, вартість матеріального збитку складає 393578,83 грн. 
Зважаючи на те, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (642136,55 грн) перевищує вартість автомобіля станом на момент ДТП (393578,83 грн), відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що транспортний засіб вважається фактично знищеним. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу "BWM 3", державний номерний знак НОМЕР_6 , на момент вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди 08 лютого 2024 року була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР216866891 у АТ «СК «АРКС», відповідно до якого встановлений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих, - 160 000 грн, франшиза - 3200 грн.
Позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , було виплачено страхове відшкодування АТ «СК «АРКС» як страховиком особи, відповідальної за завдану шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , в межах встановленого ліміту в сумі 160000 грн. 
Судом встановлено, що розмір завданої внаслідок пошкодження автомобіля «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 шкоди, що підлягала відшкодуванню власнику, становить 243542,9 грн, що є різницею між ринковою вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (393578,83 грн - 150035,93 грн).
Оскільки вказаний розмір перевищує суму виплаченого у розмірі ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих, страхового відшкодування, суд дійшов правильного висновку, що різниця між фактичним розміром завданої шкоди (243542,9 грн) і сумою страхового відшкодування (160000 грн) у сумі 83542,90 грн підлягає стягненню з відповідача як особи, з вини якого сталась дорожньо-транспортна пригода.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 березня 2025 у справі № 697/1980/20 (провадження №61-5627св24).
Оскільки факт скоєння ОСОБА_1 ДТП є беззаперечно доведений, місцевий суд належним чином встановив розмір завданої позивачу майнової шкоди, яка становить різницю між вартістю автомобіля до ДТП та після, з урахуванням виплати страхового відшкодування, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача 83542,90 грн завданої внаслідок ДТП майнової шкоди.
Тобто правильним є висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (див. постанову Верховного Суду від 30 жовтня 2025 
у справі № 554/10794/20, провадження № 61-11466св24).
Враховуючи те, що скаржник в силу частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданого позивачем висновку експерта №170-24 від 27 вересня 2024 року експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу, не спростував визначений розмір матеріального збитку та вартість транспортного засобу після ДТП, а отже не довів, що такі визначено експертним дослідженням неправильно.
При ухваленні рішення про компенсацію шкоди за статтею 1194 ЦК України з урахуванням вимог вищезгаданої статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в суду відсутні підстави зобов`язувати потерпілого передати залишки транспортного засобу особі, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (винному) (див. постанову Верховного Суду від 11 січня 2023 № 211/3277/20).
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
На підставі статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням усіх обставин справи та з огляду на вимоги розумності і справедливості, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем спричиненої позивачеві моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням майнової шкоди, заподіяної унаслідок ДТП, у розмірі 10000 грн.
Стосовно посилань скаржника на неврахування місцевим судом висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 у справі № 125/1216/20, колегія суддів зауважує, що судове рішення у справі, яка переглядається, та у наведеній скаржником ухвалено за різних фактичних обставин.
Посилання скаржника на порушення судом норм процесуального права, з підстав, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке. 
Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2025 року відкрито провадження у справі. Учасникам справи роз`яснено, що зала судових засідань не оснащена технічною можливістю проведення в порядку ст. 212 ЦПК України судових засідань в режимі відеоконференції.
Учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. Суддя (суддя-доповідач) розглядає заяву учасника справи, його представника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду без повідомлення учасників справи. За результатами розгляду заяви постановляється ухвала (ч.ч.2,3 ст. 212 ЦПК України).
26 лютого 2025 представник відповідача, адвокат Войтович Є.М. звернувся до суду з клопотанням про проведення судового засідання, яке призначено на 19 березня 2025 року та усіх наступних засідань, в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, посилаючись на воєнний стан та його зайнятість в інших судових провадженнях в м. Запоріжжі.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні зазначеного вище клопотання, оскільки не надано доказів надсилання цього клопотання іншим учасникам справи, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, відсутність виключних обставин для здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції, та за відсутності технічної можливості забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
26 травня 2025 року представник відповідача повторно звернувся з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, при цьому суд не постановив ухвалу з приводу цього клопотання. Однак питання щодо участі представника відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції вже було вирішено судом 28 лютого 2025 року, про що постановлена відповідна ухвала.
Ухвалюючи оскаржуване рішення у справі без участі відповідача та його представника, судом не допущено порушення норм процесуального права, зважаючи на те, що у вказаному вище клопотанні (заяві), поданому 26 лютого 2025 року, у разі неможливості забезпечення його участі в режимі відеоконференції представник відповідача просив суд розглянути справу без участі відповідача та його представника з урахуванням відзиву та доданих письмових матеріалів.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§ § 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява N 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", заява N 49684/99).
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду з якими не погоджується скаржник.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Зважаючи на те, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, як про те просить скаржник. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 28 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П.Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький