ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/10960/25
№ 2/183/3532/26
30 березня 2026 року       м.Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання – Павлюк А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняу у приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 5087,33 грн та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.08.2024 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_2 укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №222739571), згідно з яким забезпеченим є транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 513 CDI НОМЕР_1 . Постановою Шевченківського районного суду міста Харкова від 17 липня 2025 року по справі № 638/12885/25 встановлено, що протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 103045 від 26.06.2025 стосовно ОСОБА_1 , відповідно до якого, 26.06.2025 о 14-00 год. у м. Харкові по пр. Перемоги, 64 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz, д.н.з НОМЕР_1 , не простежив за правильністю розміщення та кріплення вантажу, внаслідок чого допустив падіння вантажу з причепу на припаркований автомобіль ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків.
18.08.2025 року власниця пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_3 звернулася до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про страхове відшкодування шкоди. Згідно з розрахунком страхового відшкодування, вартість витрат пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, складає 7578,33 грн. Страхове відшкодування у розмірі 5078,33 грн за вирахуванням франшизи у розмірі 2500,00 грн виплачено на користь власника пошкодженого ТЗ на підставі страхового акту № ОЦВ-25-20-27940/1.
Оскільки позивач виплатив відшкодування за пошкодження автомобіля, тому має право на стягнення з відповідача страхового відшкодування, у порядку статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою, страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Ухвалою суду від 07.11.2025 відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився. У прохальній частині позовної заяви позивач зазначив, що у разі неявки відповідача у судове засідання - не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток та усіх процесуальних документів в особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Зі змісту постанови Шевченківського районного суду міста Харкова від 17 липня 2025 року по справі № 638/12885/25, вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 103045 від 26.06.2025 стосовно ОСОБА_1 , 26.06.2025 о 14-00 год. у м. Харкові по пр. Перемоги, 64 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz, д.н.з НОМЕР_1 , не простежив за правильністю розміщення та кріплення вантажу, внаслідок чого допустив падіння вантажу з причепу на припаркований автомобіль ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків.
ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень (а.с.18).
Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені постановою Шевченківського районного суду міста Харкова від 17.07.2025 у справі № 638/12885/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2024 між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та ОСОБА_2 було укладено Поліс №222739571 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким забезпеченою є цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 513 CDI, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.4)
ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 513 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , а власником пошкодженого в ДТП транспортного засобу ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_3 (а.с.7). 
До ПАТ «НАСК «Оранта» 18.08.2025 звернулася ОСОБА_3 із заявою про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, розмір матеріального збитку завданого внаслідок нанесених пошкоджень в ДТП автомобілю ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 7578,33 грн з урахуванням зносу; франшиза - 2500,00 грн. (а.с.5).
Так, 03.09.2025 ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 5078,33 грн, що підтверджується страховим актом № ОЦВ-25-20-27940/1 та платіжною інструкцією № 52864 від 03.09.2025 (а.с.9).
Отже, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Закону України «Про страхування», «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961IV (далі Закон № 1961IV).
За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу Україниза договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (Закону Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до Закону страховим випадком є ДТП, що сталося за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Підпунктом «г» пункту 38.1.1 частини 38.1зазначеного Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.
Позивач при зверненні до суду із позовом виходив з того, що ст. 38 п. 38.1. пп. 38.1.1. «г» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає право на пред`явлення до відповідача вимоги про відшкодування збитків у порядку регресу.
Предметом доказування в цій справі є прямий причинно-наслідковий зв`язок між невідповідністю технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху і дорожньо-транспортною пригодою. При цьому, такий зв`язок відповідно до закону повинен бути визначений установленим порядком, тобто, має бути встановлений і підтверджений офіційно, з додержанням нормативних актів, компетентною та уповноваженою особою, органом тощо.
Разом з тим, в матеріалах цивільної справи докази щодо невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху відсутні. Неналежне закріплення водієм вантажу не є невідповідністю технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР у розумінні ст.38 п.38.1. пп.38.1.1. «г» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки вантаж не є конструктивним елементом, обладнанням автомобіля. Причинно-наслідковий зв`язок між невідповідністю технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам ПДР і дорожньо-транспортною пригодою відповідно до закону встановленим порядком не визначався.
Таким чином, можна дійти висновку, що сам по собі факт недодержання водієм вимог ПДР щодо правил кріплення вантажу не є тотожним поняттю невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам ПДР як підстави для пред`явлення регресного позову, що розглядається.
Судом встановлено, що ДТП сталась з вини ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Харкова від 17.07.2025 у справі № 638/12885/25.
Згідно з підпунктом «б» пункту 2.3 Правил дорожнього руху водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п. 22.2 Правил дорожнього руху, водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.
Постановою суду від 17 липня 2025 року константовано вину водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в тому, що він не простежив за правильністю розміщення та кріплення вантажу, внаслідок чого допустив падіння вантажу з причепу на припаркований автомобіль.
Разом з тим, вимоги до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання передбачені розділом 31 ПДР України. Аналіз норм зазначеного розділу у сукупності з іншими вимогами та правилами, встановленими до організації дорожнього руху в Україні, дає підстави зробити висновок, що незакріплений вантаж не є невідповідністю технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, при яких забороняється його експлуатація.
Необхідність встановлення судовим рішенням, яке набрало законної сили, що ДТП сталося із вини особи внаслідок невідповідності технічного стану його транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху наведена у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 357/11181/17.
У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.
Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст.89,263-265 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
З огляду на викладене, на переконання суду, матеріали справи не містять доказів того, що ДТП за участю відповідача є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу відповідача існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Таким чином, за відсутності доказів технічної несправності автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 513 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , наслідком якої і стала ДТП, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосував норми підпункту «г» пункту 38.1.1статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та стягнення у порядку регресу з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування, яка виплачена останнім потерпілій у ДТП особі, у зв`язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, датою ухвалення рішення у даній справі є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовити повністю.
Судові витрати покласти на позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ЄДРПОУ 00034186, місцезнаходження: 02081, м.Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП не відомий; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено і підписано 30 березня 2026 року .

Суддя Оладенко О.С.