КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/6759/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року  місто Київ
справа № 752/14526/25

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1  на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І., у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року позивач КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з  ОСОБА_1  на його користь заборгованість:
за спожиті до 01травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 27745,98грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 4217,39 грн., 3% річних у розмірі 1037,63грн.;
за спожиті до 01травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 7933,42 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 1205,88 грн., 3% річних у розмірі 296,65 грн;
за спожиті з 01травня 2018 року по 31жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 32359,38грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 4918,65 грн., 3% річних у розмірі 1210,15грн.;
за спожиті з 01травня 2018 року по 31жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 9561,22 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 1453,31грн., 3% річних у розмірі 357,57 грн.;
за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2025 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 41448,45 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 5247,18 грн., 3% річних у розмірі 1276,01 грн., пені у розмірі 692,51 грн.;
за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2025 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 8837,95 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 1126,25 грн., 3% річних у розмірі 269,41 грн., пені у розмірі 148,30 грн.;
з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1397,46грн.;
з плати за абонентське обслуговування за послуги з постачання гарячої води у розмірі 714,37 грн.;
з сплати за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 150,71 грн.
В обґрунтування вимог посилався на те, що позивач 01 травня 2018 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, а з 01листопада 2021 року виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. 
Вказував, що позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП КМДА «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з центрального опалення у розмірі 27745,98 грн. та з центрального постачання гарячої води у розмірі 7933,42 грн.
Зазначав, що будинок за адресою:   АДРЕСА_1 , під'єднаний до мереж тепло- та водопостачання, як наслідок квартира № 8  за зазначеною адресою під'єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже відповідач зареєстрована за вказаною адресою, відтак є споживачем послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року споживачемпослуг з ТЕ/ПГВ.
Посилався на те, що відповідач своєчасно не сплачує за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року позов КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на КП виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за період до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення в розмірі 27745,98 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 1037,63 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4217,39 грн.; за період до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 7933,42 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 296,65 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1205,88 грн.; за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року за послуги з централізованого опалення в розмірі 32359,38 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 1210,15 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4918,65 грн.; за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 9561,22 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 357,57 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1453,31 грн.; за період з 01 листопада 2021 року за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 41448,45 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 1276,01 грн., пеня у розмірі 692,51 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5247,18 грн.; за період з 01 листопада 2021 року за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 8837,95 грн., нараховані на зазначену суму заборгованості 3% річних у розмірі 269,41 грн., пеня у розмірі 148,30 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1126,25 грн., зі сплати за абонентське обслуговування за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 1397,46 грн., зі сплати за абонентське обслуговування за послуги з постачання гарячої води у розмірі 714,37 грн. та зі сплати за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 150,71 грн., що разом становить 153605,83 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3028 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач   ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».
В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не мав права розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження; не встановив дату початку періоду, за який позивач стягує з відповідача заборгованість; не встановив таку істотну обставину, як повна недоведеність розміру заборгованості; не застосував до позовних вимог загальної та спеціальної позовної давності.
Вказував, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість попереднього кредитора, розраховану до 01 травня 2018 року.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ст.ст.19,25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку. Частиною 5 статті 13 вище вказаного закону визначено, що відмова від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки, згідно з частиною 2 статті 641 ЦК України, реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях, то відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її приєднання (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо вони фактично користуються ними зі згоди постачальника послуг.
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як вбачається з матеріалів справи, з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення (ЦО) та централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ), а з 01 листопада 2021 року у зв`язку із зміною законодавства - з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. (ЦО/ЦПГВ).
На виконання вимог законодавства, КП «Київтеплоенерго» на підставі типових договорів, підготовлені та опубліковані/оприлюднені: договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). 
Щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ, то відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Позивачем, на виконання вимог чинного законодавства, на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.
Підтвердженням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ є, у тому числі, факт отримання послуг споживачами.
11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного договір №602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат.
Згідно з додатком №1 та додатком №2 до договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води за адресою споживання: АДРЕСА_1 .
Як зазначено у витягу з реєстру територіальної громади м.Києва від 08 травня 2025 року у квартирі за адресою:  АДРЕСА_3 зареєстрований ОСОБА_1 з 16 березня 2004 року.
Відповідно відповідачє споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою:  АДРЕСА_3 , оплату яких останній вчасно та регулярно не здійснював, що призвело до утворення заборгованості.
Оскільки ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , є споживачем наданих КП «Київтеплоенерго» послуг, а відтак останній має обов'язок сплатити заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги.
Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачем послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання, які спожитідо 01 травня 2018 рокута заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, яка виникла з 01 травня 2018 рокупо 30 квітня 2025 року.
Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог позивача.
Даючи оцінку заяві відповідача  ОСОБА_1 про застосування до спірних правовідносин позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) був продовжений від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а з 03 січня 2024 року до 04 вересня 2025 року. Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості 10 червня 2025 року. Враховуючи зазначене, а також те, що про наявність порушення своїх прав та необхідність їх захисту в судовому порядку КП «Київтеплоенерго» стало відомо після укладення договору №602-18 про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року, суд першої інстанції не вбачав застосування до вимог позивача строків позовної давності.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст.256 ЦК України).
Відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).
Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України продовжувалася.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Разом з тим, на момент відміни карантину діяв п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Таким чином, зурахуванням п.п.12, 19Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.
Як вбачається з позовної заяви, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість:
за спожиті до 01травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 27745,98 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 4217,39 грн., 3% річних у розмірі 1037,63 грн.;
за спожиті до 01травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачанняу розмірі 7933,42 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 1205,88 грн., 3% річних у розмірі 296,65 грн;
Таким чином до вимог про стягнення заборгованості за період з липня 2015 року по 12 березня 2017 рокумає бути застосовано наслідки пропуску строку позовної давності.
А відтак, заборгованість відповідача перед позивачем за період з 12 березня 2017 року до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення становить 9493,90 грн.; за послуги з централізованого гарячого водопостачаннястановить 3316 грн. 
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.
Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, зокрема, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги.
За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.
На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року №1405, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, поновлено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на комунальні послуги з 31 грудня 2023 року, у випадку прострочення сплати коштів.
З розрахунків, наданих позивачем, вбачається, що позивач просив стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати за період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2025 року.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування наслідків строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з липня 2015року по 12 березня 2017 року, а відтак перерахунку підлягають 3% річних та інфляційні втрати щодо заборгованості за період з 12 березня 2017 року до 01травня 2018 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 9493,90 грн.та за послуги з централізованого гарячого водопостачанняу розмірі 3316 грн. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував до позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних наслідки пропуску строку спеціальної позовної давності у 1 рік, колегія суддів відхиляє, оскільки до правовідносин, визначених ст.625 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності у три роки.
Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не мав права розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України у спрощеному позовному провадженні розглядаються, зокрема, малозначні справи.
Згідно з п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України для цілей цього кодексу малозначними справами, зокрема, є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову у даній справі становить 153605,83 грн., що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вказана цивільна справа є незначної складності, а отже, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції без належних доказів визнав обгрунтованим заявлений позивачем розмір заборгованості є необгрунтовані, оскільки на підтвердження позовних вимог позивачем були надані розрахунки заборгованості, які є належними доказами.
З огляду на викладене, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову КПвиконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2496,28 грн., а з КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» на користьОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 797,58 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місцезнаходження: місто Київ, площа І.Франка, 5, код ЄДРПОУ 40538421:
заборгованість за спожиті з 12 березня 2017 року до 01травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 9493 грн. 90 коп.; інфляційну складову боргу у розмірі 1590 грн. 78 коп.; 3% річних у розмірі 378 грн. 46 коп.;
заборгованість за спожиті з 12 березня 2017 року до 01травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачанняу розмірі 3316 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 555 грн. 62 коп.; 3% річних у розмірі 132 грн. 19 коп.;
заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 32359 грн. 38 коп.; інфляційну складову боргу у розмірі 4918 грн. 65 коп., 3% річних у розмірі 1210 грн. 15 коп.;
заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 9561 грн. 22 коп.; інфляційну складову боргу у розмірі 1453 грн. 31 коп., 3% річних у розмірі 357 грн. 57коп.;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2025 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 41448 грн. 45 коп.; інфляційну складову боргу у розмірі 5247 грн. 18 коп., 3% річних у розмірі 1276 грн. 01коп., пеню у розмірі 692 грн. 51коп.;
заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 30 квітня 2025 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 8837 грн. 95 коп.; інфляційну складову боргу у розмірі 1126 грн. 25 коп., 3% річних у розмірі 269 грн. 41коп., пеню у розмірі 148 грн. 30коп.;
заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1397 грн. 46 коп.;
заборгованість з плати за абонентське обслуговування за послуги з постачання гарячої води у розмірі 714 грн. 37 коп.;
заборгованість з сплати за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 150грн. 71 коп.
судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2496 грн. 28 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місцезнаходження: місто Київ, площа І.Франка, 5, код ЄДРПОУ 40538421 на користьОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 797 грн. 58 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2026 року.

Головуючий:

Судді: