Справа № 521/480/26 
Провадження № 2/521/2834/26

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 квітня 2026 року         м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі: 
головуючого судді — Леонова О.С., 
за участю секретаря судового засідання — Должненко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №219 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору — Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з нерухомого майна, —

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
13 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить припинити обтяження (зняти арешт) з 1/5 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син — ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить зазначена частка квартири. Позивач стверджує, що прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із сином на час відкриття спадщини у м. Володимир-Волинський.
Звернувшись до державного нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, позивач отримала відмову через наявність обтяження нерухомого майна. Згідно з інформаційною довідкою та архівними даними, арешт накладено 01.06.2007 року Постановою державного виконавця ВДВС Малиновського РУЮ у м. Одесі Шпарки Л.В. (серія АН №397344) при виконанні виконавчого листа № 2-1089/06, виданого Володимир-Волинським міським судом Волинської області, про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 . Реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна — 5088171.
Позивач вказує, що згідно з відповіддю Хаджибейського ВДВС від 07.11.2025 року, виконавче провадження №5085601 завершено ще у 2013 році, а у 2017 році матеріали провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання. За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, відкритих проваджень щодо боржника ОСОБА_3 або позивача наразі немає.
Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, а також ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», позивач вважає, що наявність арешту при завершеному виконавчому провадженні є безпідставною, порушує її майнові права як спадкоємця та перешкоджає законному оформленню права власності на спадкове майно, у зв`язку з чим арешт підлягає зняттю в судовому порядку. У відповіді на відзив позивач додатково наголосила, що не є боржником у виконавчому провадженні, доказів наявності відкритого процесу стягнення боргу з неї не надано, а заміна сторони виконавчого провадження можлива лише до його завершення.
Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні. У своєму відзиві та додаткових письмових поясненнях відповідач зазначила, що померлий ОСОБА_3 мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання їхнього спільного сина, ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Згідно з довідкою Володимирського ВДВС від 24.04.2024 р., аліменти не сплачувались з 09.10.2006 по 31.03.2024 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі близько 200 000 гривень.
Відповідач наголошує, що відповідно до положень ст. 1218, 1282 ЦК України, заборгованість за аліментами, яка виникла за життя спадкодавця, входить до складу спадщини, а спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора в межах вартості спадкового майна. Зняття арешту з майна, який був законним заходом забезпечення виконання судового рішення, призведе до неможливості стягнення боргу за аліментами та порушить права дитини. Відповідач стверджує, що сам факт смерті боржника та знищення матеріалів завершеного виконавчого провадження не припиняють матеріально-правового зобов`язання з виплати боргу, а позивачем не надано жодних належних доказів його погашення.
Заяви, клопотання учасників справи
09.02.2026 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності з огляду на стан здоров`я (післяінфарктний стан), у якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
12.02.2026 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву з додатками.
26.02.2026 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив відповідача.
16.03.2026 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по суті спору з проханням долучити їх до матеріалів справи.
18.03.2026 року від представника позивача — ОСОБА_3 надійшло клопотання про витребування доказів з нотаріальної контори.
30.03.2026 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення з долученими документами про навчання дітей та заява про неможливість прибути в судове засідання через складні життєві обставини (перебування за кордоном, зникнення безвісти чоловіка-військовослужбовця), з проханням розглядати справу без її участі.
16.04.2026 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності у судовому засіданні 20.04.2026 року.
Інші процесуальні дії у справі
20.01.2026 року ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
18.03.2026 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Хаджибейської державної нотаріальної контори у м. Одесі відомості про те, чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_3 
23.03.2026 року на виконання ухвали суду від Хаджибейської ДНК м. Одеси надійшла відповідь №1106/01-16 про те, що спадкова справа не заводилася.
Заходи забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, а також зупинення провадження у справі судом не застосовувались.
Враховуючи заяви сторін про розгляд справи за їхньої відсутності, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син позивача — ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . За життя спадкодавець володів 1/5 частиною квартири АДРЕСА_2 (на підставі дубліката Свідоцтва про право власності на житло від 31.01.2003 р.).
Позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом, яка відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
При зверненні позивача до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав з`ясувалося, що на спірне майно накладено обтяження. Згідно з архівними даними, 07.06.2007 року за реєстраційним номером 5088171 зареєстровано арешт нерухомого майна. Підставою для обтяження стала постанова про арешт майна боржника від 01.06.2007 року (серія АН № 397344), винесена державним виконавцем ВДВС Малиновського РУЮ у м. Одесі Шпарк Л.В. у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1089/06 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 .
Відповідно до відповіді Хаджибейського ВДВС у м. Одесі від 07.11.2025 року № 192198, виконавче провадження № 5085601 щодо стягнення аліментів було завершено ще у 2013 році, а у 2017 році його матеріали знищено у зв`язку із закінченням строків зберігання. За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на момент розгляду справи жодних відкритих виконавчих проваджень відносно спадкодавця або позивача немає.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з об`єктивною неможливістю позивача реалізувати свої майнові права як спадкоємця через наявність нескасованого арешту у виконавчому провадженні, яке є завершеним, знищеним, а строки пред`явлення виконавчого документа до виконання спливли.
2. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, застосовані норми права та мотиви суду
Оцінюючи аргументи сторін, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 1296, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а у разі якщо до складу спадщини входить нерухоме майно, він зобов`язаний це зробити. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Наявність арешту фактично блокує нотаріальне оформлення права власності позивача.
Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 826/12775/15 наголосила, що оскарження дій та рішень державного виконавця щодо накладення арешту особою, яка не є стороною виконавчого провадження, не приведе до належного захисту її прав. Належним та ефективним способом захисту порушеного речового права є саме звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про зняття арешту з майна. Відтак, позивачем обрано ефективний спосіб захисту.
Суд критично оцінює ключовий аргумент відповідача ОСОБА_2 про те, що арешт не може бути знятий через наявність непогашеної заборгованості за аліментами (близько 200 000 грн), яка увійшла до складу спадщини та яку спадкоємиця зобов`язана погасити згідно зі ст. 1218, 1282 ЦК України.
Суд погоджується, що смерть боржника не припиняє зобов`язання зі сплати аліментної заборгованості, і спадкоємці несуть відповідальність за борги спадкодавця в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Однак, наявність боргу як матеріально-правового зобов`язання не є самостійною і достатньою підставою для безстрокового збереження процесуального заходу примусу (арешту майна), накладеного у конкретному виконавчому провадженні, яке давно припинило своє існування.
Застосовуючи норми права до цих обставин, суд спирається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 грудня 2025 року у справі № 202/5715/24 (провадження № 61-15823св24). Верховний Суд чітко зазначив: «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».
Судом встановлено, що виконавче провадження № 5085601 було завершене понад 10 років тому (у 2013 році) та остаточно знищене у 2017 році. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання, передбачені законодавством (зокрема ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»), спливли і стягувачем (відповідачем) не поновлювалися. Відповідач не вживала заходів щодо заміни сторони (боржника) у виконавчому провадженні на його спадкоємця, оскільки самого провадження юридично вже не існує.
Арешт майна є інструментом забезпечення реального виконання рішення суду в межах активного виконавчого процесу. Збереження арешту за відсутності відкритого виконавчого провадження та без реальної можливості продовження примусового виконання рішення (сплив строків, знищення матеріалів) перетворює цей арешт із легітимного заходу забезпечення на каральну санкцію, що є непропорційним втручанням держави у право власності позивача. Як зазначив Верховний Суд у згаданій постанові, застосування арешту майна не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Суд наголошує, що зняття арешту не позбавляє відповідача ОСОБА_2 права на задоволення своїх кредиторських вимог. Навпаки, зняття арешту дозволить позивачу реалізувати обов`язок з реєстрації права власності на спадкове майно, після чого відповідач (як кредитор спадкодавця) матиме можливість пред`явити свої вимоги безпосередньо до спадкоємця у порядку, визначеному статтями 1281, 1282 ЦК України, шляхом подання окремого цивільного позову про стягнення боргу.
Таким чином, доводи відповідача про те, що зняття арешту унеможливить стягнення боргу, є юридично неспроможними, оскільки збереження арешту у знищеному провадженні жодним чином не наближає кредитора до отримання коштів, а лише приводить до затягування часу, за якого майно не може бути ні успадковане, ні реалізоване в рахунок погашення боргу.
Аналізуючи наведене, суд приходить до переконання, що збереження арешту, накладеного 01.06.2007 року, за відсутності виконавчого провадження втратило свою забезпечувальну мету та порушує права ОСОБА_1 на мирне володіння, користування та розпорядження належним їй спадковим майном. 
Докази та аргументи відповідача щодо наявності боргу судом досліджені, проте відхилені як такі, що не спростовують факту протиправного обтяження майна за відсутності відкритого виконавчого провадження.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що нескасований арешт порушує право позивача на вільне користування, володіння та розпорядження спадковим майном, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено повністю, а відповідач заперечувала проти його задоволення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391, 1218, 1268, 1296 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна – задовольнити у повному обсязі.
2.Припинити обтяження (арешт нерухомого майна) 1/5 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 5088171; зареєстровано: 07.06.2007 10:21:13 за № 5088171, реєстратором Сьома одеська державна нотаріальна контора, 65072, Одеська область, м. Одеса, вул. Терешкової, 39, кор. 2 (підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АН №397344 від 01.06.2007 року, видана державним виконавцем ВДВС Малиновського РУЮ у м. Одесі Шпарк Л.В.).
3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4.Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП: відмовилась від прийняття за релігійними переконаннями.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_3 , ID-картка: НОМЕР_4 .
Третя особа: Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнаходження: 65005, Одеська область, м. Одеса, вул. Старицького, буд. 10А; код ЄДРПОУ: 41405463.
Повне судове рішення складено 20 квітня 2026 року.

Суддя       О.С. Леонов

20.04.26