ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6870/25 (904/589/26)	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом Комунального підприємства "Облводоканал" Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя  
до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ", м. Дніпро
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , Київська обл., Бучанський, м. Ірпінь 
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення заборгованості 

Представники:
від позивача: Скворцова О.О., довіреність №03 від 25.12.2025
від відповідача: не з`явився 
третя особа: Миговський М.Л.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Облводоканал" Запорізької обласної ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення заборгованості, в якому просить суд:
1. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 24.02.2022 до договору №011/01/22 від 06.01.2022, укладеного між Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради (вул. Перемоги, 129А, м. Запоріжжя, 69005, ЄДРПОУ 03327115) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн-Торг» (код ЄДРПОУ 41449359, вул. Мандриківська, буд.47, кімн.503, м. Дніпро, 49000).
2. Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 24.02.2022 до договору №041/02/22 від 16.02.2022, укладеного між Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради (вул. Перемоги, 129А, м. Запоріжжя, 69005, ЄДРПОУ 03327115) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн-Торг» (код ЄДРПОУ 41449359, вул. Мандриківська, буд.47, кімн.503, м. Дніпро, 49000).
3. Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 16.02.2022 до договору №010/01/22 від 06.01.2022, укладеного між Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради (вул. Перемоги, 129А, м. Запоріжжя, 69005, ЄДРПОУ 03327115) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн-Торг» (код ЄДРПОУ 41449359, вул. Мандриківська, буд.47, кімн.503, м. Дніпро, 49000).
4. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 29.03.2022 до договору №010/01/22 від 06.01.2022, укладеного між Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради (вул. Перемоги, 129А, м. Запоріжжя, 69005, ЄДРПОУ 03327115) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн-Торг» (код ЄДРПОУ 41449359, вул. Мандриківська, буд.47, кімн.503, м. Дніпро, 49000).
5. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 18.04.2022 до договору №010/01/22 від 06.01.2022, укладеного між Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради (вул. Перемоги, 129А, м. Запоріжжя, 69005, ЄДРПОУ 03327115) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн-Торг» (код ЄДРПОУ 41449359, вул. Мандриківська, буд.47, кімн.503, м. Дніпро, 49000).
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» на користь Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради суму 25 500,00 грн. збитків на рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» МФО 313399, код ЄДРПОУ 03327115.
7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» на користь Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради суму витрат зі сплати судового збору в розмірі 15 974,40 грн. на рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» МФО 313399, код ЄДРПОУ 03327115.
Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 23.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., код ЄДРПОУ 41449359) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/6870/25, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є. 
21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6870/25(904/589/26) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.
Ухвалою суду від 16.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 10.03.2026 о 13:00 год. 
23.02.2026 від арбітражного керуючого Миговського Михайла Леонідовича надійшла заява б/н від 20.02.2026 про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.
Судове засідання, призначене на 10.03.2026, не відбулось у зв`язку з відрядженням судді Соловйової А.Є. для участі в ХХ черговому з`їзді суддів України.
Ухвалою суду від 18.03.2026 призначено судове засідання на 31.03.2026 о 13:00 год.
Ухвалою суду від 18.03.2026 заяву арбітражного керуючого Миговського Михайла Леонідовича б/н від 20.02.2026 задовольнити. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Миговського Михайла Леонідовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №2083 від 09.01.2023; адреса: АДРЕСА_1 ).
У судове засідання, призначене на 31.03.2026, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується Довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку ухвали від 18.03.2026 до електронного кабінету ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ".
У судове засідання, призначене на 31.03.2026, з`явився представник позивача та третя особа.
Станом на 31.03.2026 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.
Суд надав вступне слово представнику позивача.
Представник позивача підтримав позовну заяву в повному обсязі.
Суд здійснив дослідження доказів.
У судовому засіданні, призначеному на 31.03.2026, оголошене скорочене рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради прийнято рішення про проведення процедури відкритих торгів у електронній системі публічних закупівель Prozorro на закупівлю товару за кодом ДК 021:2015:09130000-9 «Нафта та дистиляти».
За результатами проведених процедур закупівлі між КП «Облводоканал» ЗОР (Замовник, Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН-ТОРГ» (Постачальник) (далі - ТОВ «ЛІВАЙН- ТОРГ»), укладено договори від 06.01.2022 №010/01/22 про поставку 1040 л бензину А-95 Energy, 3 120 л бензину А-92 Energy та 6 000 л дизельного палива Energy по скетч-картках на загальну суму 305 860,80 грн (з ПДВ), від 06.01.2022 № 011/01/22 про поставку 1040л бензину А-95 Energy, 18 200 л бензину А-92 Energy та 20800 л дизельного палива Energy по скетч-картках на загальну суму 1 122 160,00 грн (з ПДВ) та від 16.02.2022 № 041/02/22 про поставку 2 400 л бензину А-92 Energy та 18 200 л бензину А-95 Energy по скетч-картках на загальну суму 595 000,00 грн (з ПДВ).
Зазначені договори є повністю ідентичними за своїм змістом, структурою та істотними умовами. У всіх договорах Постачальником визначено ТОВ «Лівайн Торг», а Покупцем – КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради. Термін дії договорів з моменту підписання по 31.12.2022.
Відповідно до умов договорів Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві бензин А-92 Energy, бензин А-95 та дизельне паливо Energy по скретч-картках, а Покупець – прийняти та оплатити такий товар. Найменування товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість договорів визначені у Специфікаціях (Додаток № 1), які є невід`ємною частиною кожного з договорів (копії Специфікацій додаються).
Згідно зі Специфікації до Договором № 041/02/22 від 16.02.2022 первісна ціна за одиницю товару становила 29,00 грн за 1 літр бензину А-95 Energy (з ПДВ), 28,00 грн за 1 літр бензину А-92 Energy (з ПДВ).
Згідно зі Специфікації до Договором № 011/01/22 від 06.01.2022 первісна ціна за одиницю товару становила 29,00 грн за 1 літр бензину А-95 Energy (з ПДВ), 28,00 грн за 1 літр бензину А-92 Energy (з ПДВ) та 28,00 грн за 1 літр дизельного палива Energy (з ПДВ).
Згідно зі Специфікації до Договором № 010/01/22 від 06.01.2022 первісна ціна за одиницю товару становила 31,02 грн за 1 літр бензину А-95 Energy (з ПДВ), 30,00 грн за 1 літр бензину А-92 Energy (з ПДВ) та 30,00 грн за 1 літр дизельного палива Energy (з ПДВ).
Відповідно до пункту 3.1 договорів загальна сума договорів є істотною умовою та була погоджена сторонами за результатами процедури відкритих торгів.
Пунктом 3.2 договорів передбачено право Покупця зменшувати обсяги закупівлі залежно від фактичного обсягу видатків та виробничих потреб підприємства, при цьому договори не передбачають можливості необґрунтованої чи безпідставної зміни ціни за одиницю товару.
Пунктом 3.3 договорів визначено, що ціна за одиницю товару може змінюватись за взаємною згодою сторін до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. Про зміну ціни Постачальник повідомляє Покупця та направляє йому додаткову угоду для належного оформлення, яка має переважне право над попередньою, при цьому ціна за одиницю товару не повинна перевищувати роздрібну ціну за одиницю товару Постачальника та не може перевищувати середню ціну по області на момент поставки товару відповідно до довідки Торгівельно-промислової палати або ДП «Держзовнішінформ» або іншої довідки або інформації, яка свідчить про зміну ціни на Товар відповідно до нормативно-правових актів, якими регулюється встановлення такої ціни на ринку. Довідка надається Постачальником та повинна містити інформацію щодо середньоринкової ціни на Товар, усі витрати пов`язані з оформленням довідки несе Постачальник.
Пунктом 3.4 договорів зазначено, що у разі підвищення Постачальником ціни за одиницю товару більше 10%, договір буде розірвано шляхом укладання додаткової угоди.
Пунктом 3.5 договорів визначено, що ціна за одиницю товару може змінюватись за взаємною згодою сторін у разі покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Пунктом 3.7 зазначено, що за взаємною згодою сторін передбачається зміна ціни в бік зменшення (без зміни кількості та якості Товару) у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку.
Пунктом 3.8 передбачено, що за взаємною згодою сторін передбачається зміна ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування.
Пунктом 3.11 Договорів визначено, ціна за одиницю Товару, як істотна умова договору, не повинна змінюватися після підписання договору крім випадків передбачених Законом. Покупець зокрема встановлює порядок зміни ціни залежно від зміни курсу іноземної валюти, у такому випадку Постачальник надає Покупцю документальне підтвердження зміни Національним Банком України офіційного курсу іноземної валюти (копія довідки з банку) при цьому ціна за одиницю товару не повинна перевищувати роздрібну ціну за одиницю товару Постачальника та не може перевищувати середню ціну по області на момент поставки товару відповідно до довідки Торгово - промислової палати або іншої довідки або інформації, яка свідчить про зміну ціни на Товар відповідно до нормативно-правових актів, якими регулюється встановлення такої ціни на ринку, а також зміни ціни у зв`язку зі зміною встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що підтверджується відповідним до законодавства документом.
Пунктом 3.12 Договорів про зміну ціни Постачальник повідомляє Покупця та направляє йому додаткову угоду для належного оформлення, яка має переважне право над попередньою.
У період дії договорів між сторонами було укладено додаткові угоди, якими неодноразово змінювалась та збільшувалась ціна за одиницю товару. Так, до договору №011/01/22 укладено додаткову угоду № 3; до договору № 010/01/22 укладено додаткові угоди №№ 1,3 та 4; до договору № 041/02/22 укладено додаткову угоду №2.
Укладення зазначених додаткових угод призвело до послідовного підвищення ціни за одиницю товару, внаслідок чого загальне підвищення перевищило 10 відсотків від первісної ціни, визначеної за результатами відкритих торгів.
Відповідно до умов додаткових угод до договорів, підставою для збільшення ціни палива визначено підвищення роздрібних цін на ринку нафтопродуктів та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України від 25.12.2015 «Про публічні закупівлі».
За договором від 06.01.2022 №010/01/22 ТОВ “Лівайн-Торг” поставлено, а КП “Облводоканал” ЗОР прийнято та оплачено 400 л бензину А-95за ціною 33,00 грн (з ПДВ), 1 500 л бензину А-92 Energy за ціною 32,00 грн/1л (з ПДВ), 1000л бензину А-92 Energy за ціною 33,00 грн/1 л (з ПДВ), 1 100 л дизельного палива Energy за ціною 35,00 грн/ 1 л (з ПДВ) та 1 000 л дизельного палива Energy за ціною 37,50 грн/1 л (з ПДВ) на загальну суму 170200,00 грн (з ПДВ). Отже, відповідно до додаткових угод ціна за 1 л бензину А-95 зросла з 31,02 грн. до 33,00 грн, тобто на 6,38%, за 1 л бензину А-92 Energy зросла з 30,00 грн до 33,00 грн, тобто на 10%, та за 1 л дизельного палива Energy зросла з 30,00 грн до 37,50 грн, тобто на 25%.
До договору від 06.01.2022 №011/01/22 ТОВ “Лівайн-Торг” поставлено, а КП “Облводоканал” ЗОР прийнято та оплачено 2 000 л бензину А-92 Energy та 2 000 л дизельного палива Energyза ціною 33,96 грн./ 1л (з ПДВ) на загальну суму 135 840,00 грн (з ПДВ). Отже, відповідно до додаткових угод ціна за 1 л бензину А-95 зросла з 29,00 грн до 34,98 грн, тобто на 20,62%, за 1л бензину А-92 Energy та 1 л дизельного палива Energy зросла з 28,00 грн до 33,96 грн., тобто на 21,29%.
По договору від 16.02.2022 №041/02/22 ТОВ “Лівайн-Торг” поставлено, а КП “Облводоканал” ЗОР прийнято та оплачено 2000 л бензину А-95 за ціною 34,98 грн/1л (з ПДВ) на загальну суму 69 960,00 грн (з ПДВ). Отже, відповідно до додаткових угод ціна за 1 л бензину А-95 зросла з 29,00 грн до 34,98 грн, тобто на 20,62%, та за 1 л бензину А-92 Energy зросла з 28,00 грн. до 33,78 грн, тобто на 20,64%.
Виходячи з первісної ціни у договорі від 06.01.2022 № 010/01/22 за 1 л дизельного палива Energy – 30,00 грн (з ПДВ) з урахуванням максимального ліміту щодо зміни ціни (підвищення ціни на 10 %, тобто до 33,00 грн), у договорі від
06.01.2022 № 011/01/22 за 1л бензину А-92 Energy та дизельного палива Energy – 28,00 грн (з ПДВ) з урахуванням максимального ліміту щодо зміни ціни (підвищення ціни на 10%, тобто до 30,80 грн) та у договорі від 16.02.2022 № 041/02/22 за 1 л бензинуА -95 – 29,00 грн (з ПДВ) з урахуванням максимального ліміту щодо зміни ціни (підвищення ціни на 10%, тобто до 30,90грн) КП “Облводоканал” ЗОР за поставлене паливо у лютому-квітні 2022 року повинен був сплатити 350 500,00 гривень.
Різниця між сумою коштів, які фактично сплачено Відповідачу за паливо по цінах відповідно до додаткових угод, та сумою за паливо по цінах відповідно до договорів від 06.01.2022 №010/01/22, №011/01/22 та від 16.02.2022 №041/02/22, з урахуванням максимального ліміту щодо зміни ціни, становить 25 500,00 грн (376 000,00 грн – 350 500,00 грн).
Таким чином, Позивач зазначив, що внаслідок внесення змін до договорів в частині збільшення цін на товар та зменшення його кількості завищено вартість нафтопродуктів на 6 700,00 грн за договором № 010/01/22 від 06.01.2022, 12 640,00 грн за договором №011/02/22 від 06.01.2022 та 6 160,00 грн за договором № 041/02/22 від 16.02.2022, що є порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України № 922- VIII, чим завдано збитки КП «Облводоканал» ЗОР на загальну суму 25 500,00 грн. 
14.06.2024 було складено вимогу Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області за № 040806-15/1671-2024 де вказано що під час перевірки виявлено порушення: в порушення вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Пропублічні закупівлі» а саме: укладанням додаткових угод від 24.02.2022 № 2 до договору від 16.02.2022 № 041/02/22, додаткових угод від 24.02.2022 № 3 до договору від 06.01.2022 № 011/01/22 та додаткових угод від 16.02.2022 № 1, від 29.03.2022 №3, від 18.04.2022 № 4 до договору від 06.01.2022 № 010/01/22 внаслідок внесення істотних змін до договорів, укладеного КП «Облводоканал» ЗОР з ТОВ «Лівайн Торг» в частині збільшення ціни за одиницю товару понад 10% від початкової ціни та зменшення його кількості у липні - грудні 2021року.
Водночас в супереч Закону України «Про публічні закупівлі» та п.3.3 Договорів Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт коливання ціни відповідного товару на ринку як на момент звернення з пропозиціями щодо внесення змін до договорів, так і на момент укладення спірних додаткових угод.
Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати недійсними Додаткові угоди.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Положення аналогічного змісту викладені в частині першій статті 265 Господарського кодексу України.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За приписом статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положення частини другої статті 16 Цивільного кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (господарської угоди).
Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5).
Відповідно до частин першої, третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до вимог статей 632, 638 Цивільного кодексу України "ціна" є істотною умовою договору та установлюється за домовленістю сторін.
Згідно частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладання договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Абзац 2 частини 3 статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Статтею 652 ЦК України передбачено, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли б це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним та збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, Закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Тлумачення вказаної норми було здійснено Верховним Судом, зокрема у постанові №927/491/19 від 18.06.2021, № 927/1058/21 від 07.09.22, № 903/366/22 від 24.01.24 якими прийняте рішення про визнання додаткових угод недійсними, які укладені з перевищенням максимального ліміту щодо зміни ціни, визначеної в договорі та яке зводиться до того, що в будь-якому випадку, незалежно від кількості додаткових угод, загальна сума збільшення не може перевищувати 10 %.
В постанові Верховного суду у справі № 927/491/19 від 18.06.2021 викладена наступна правова позиція: «метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.
Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод)».
Постанова Великої Палати Верховного суду у справі № 922/2321/22 від 24.01.2024. визначила наступну правову позицію: «у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Аналогічний підхід висловлений і у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованій у постанові від 21.11.2025 року у справі №920/19/24. 
Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для визнання оспорюваних додаткових угод недійсними, оскільки ними було передбачено підвищення ціни електричної енергії на 100,75%, тобто з перевищенням граничного ліміту у 10 %, встановленого пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України №922-VIII, а також за відсутності належного документального обґрунтування таких змін.
В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Так, судом встановлено, що Договори від № 010/01/22 від 06.01.2022, № 011/01/22 від 06.01.2022, №041/02/22 від 16.02.2022 з врахуванням додаткових угод до нього, які змінювали відповідні пункти договору, укладалися за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади (далі - Закон), метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Відповідно до статті 3 цього Закону, закупівлі здійснюються за такими принципами, зокрема, добросовісна конкуренція серед учасників, максимальна економія та ефективність, відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель, недискримінація учасників, об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій, запобігання корупційним діям і зловживанням.
Як передбачає частина 5 статті 5 цього ж Закону, замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні, добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом.
Забороняється зловживання правами, у тому числі правом на оскарження рішень, дії чи бездіяльності замовника.
Як зазначено в частині 1 статті 41 цього ж Закону, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Стаття 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі.
Однак, вищевказана норма передбачає випадки, при яких допускається зміна істотних умов договору про закупівлю. Зокрема зміна істотних умов договору можлива у разі збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Якщо проаналізувати положення статей 651, 652 ЦК України та статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», то можна прийти до висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проєкту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10 %; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
Погодження позивача (споживача) на підписання додаткових угод, враховуючи, що відмова від такого підписання була б підставою для припинення постачання електроенергії, не зумовлює їх правомірність та не впливає на висновки щодо недотримання сторонами законодавства про закупівлі. 
Так, внаслідок внесення змін до договорів в частині збільшення цін на товар та зменшення його кількості завищено вартість нафтопродуктів на 6 700,00 грн за договором №010/01/22 від 06.01.2022, 12 640,00 грн за договором №011/02/22 від 06.01.2022 та 6 160,00 грн за договором № 041/02/22 від 16.02.2022, що є порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України № 922- VIII, чим завдано збитки КП «Облводоканал» ЗОР на загальну суму 25 500,00 грн. 
Вказане підтверджується актом Східного офісу Держаудитслужби Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 03.06.2024 №040806-20/10 та розрахунком завищеної суми та зайво сплачених коштів за паливо.
Позивачем було фактично виконано зобов`язання за оспорюваними додатковими угодами шляхом перерахування на рахунок відповідача грошових коштів, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:
- за договором № 010/01/22 від 06.01.2022 в розмірі 170 200,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №25462 від 16.02.2022 на 6 600,00 грн, платіжним дорученням №2455 від 18.04.2022 на суму 70 500,00 грн, платіжною інструкцією №2060 від 29.03.2022 на 93 100,00 грн (том 1, а.с. 61-63);
- за договором № 041/02/22 від 16.02.2022 в розмірі 69 960,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1631 від 24.02.2022 у сумі 69960,00 грн (том 1, а.с. 64);
- за договором № 011/01/22 від 06.01.2022 в розмірі 135 840,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1632 від 24.02.2022 на суму 135 840,00 грн, (том 1, а.с. 60).
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
У статті 216 ЦК України встановлено правові наслідки недійсності правочину.
У частині першій цієї статті зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з частиною другою статті 216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Аналогічні положення містяться у статті 208 ГК України, якою передбачено наслідки визнання господарського зобов`язання недійсним. Зокрема, згідно з частиною другою вказаної норми, у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.
Правові наслідки, передбачені частиною першою та другою статті 216 ЦК України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок).
Суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи (згідно з абзацом 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України таке право є у суду лише щодо нікчемних правочинів).
Тлумачення статті 216 ЦК України свідчить, що слід відмежовувати правові наслідки недійсності правочину і правові наслідки виконання недійсного правочину; до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію; законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків визначених в статті 216 ЦК або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Отже, наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони.
Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину.
Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.
Правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що "предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України".
У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 05.05.2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02)).
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).
Об`єднана палата зазначає, що визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині першій статті 2 Господарського процесуального кодексу України, частині першій статті 2 Цивільного процесуального кодексу України. 
Аналогічні висновки сформульовано в пунктах 5.5- 5.8, 5.12, 5.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.
Велика Палата Верховного Суду в пункті 154 постанови від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц, фактично уточнюючи висновок, викладений у пункті 5.29 постанови від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, зауважила на тому, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала .
Положення глави 83 Цивільного кодексу України ("Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави") застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Правовий аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Наведений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17.
Враховуючи, що відповідачем отримано від позивача спірні грошові кошти у сумі 25 500,00 грн без достатньої законної підстави, суд погоджується з доводами позивача про необхідність повернення позивачу цієї суми в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням викладеного позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 15 974,40 грн - витрат на сплату судового збору.
Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства "Облводоканал" Запорізької обласної ради (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129-а, код ЄДРПОУ 03327115) до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., код ЄДРПОУ 41449359), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання недійсними додаткових угод та стягнення заборгованості - задовольнити.
Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 24.02.2022 до договору №011/01/22 від 06.01.2022, укладеного між Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради (вул. Перемоги, 129А, м. Запоріжжя, 69005, ЄДРПОУ 03327115) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн-Торг» (код ЄДРПОУ 41449359, вул. Мандриківська, буд.47, кімн.503, м. Дніпро, 49000).
Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 24.02.2022 до договору №041/02/22 від 16.02.2022, укладеного між Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради (вул. Перемоги, 129А, м. Запоріжжя, 69005, ЄДРПОУ 03327115) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн-Торг» (код ЄДРПОУ 41449359, вул. Мандриківська, буд.47, кімн.503, м. Дніпро, 49000).
Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 16.02.2022 до договору №010/01/22 від 06.01.2022, укладеного між Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради (вул. Перемоги, 129А, м. Запоріжжя, 69005, ЄДРПОУ 03327115) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн-Торг» (код ЄДРПОУ 41449359, вул. Мандриківська, буд.47, кімн.503, м. Дніпро, 49000).
Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 29.03.2022 до договору №010/01/22 від 06.01.2022, укладеного між Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради (вул. Перемоги, 129А, м. Запоріжжя, 69005, ЄДРПОУ 03327115) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн-Торг» (код ЄДРПОУ 41449359, вул. Мандриківська, буд.47, кімн.503, м. Дніпро, 49000).
Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 18.04.2022 до договору №010/01/22 від 06.01.2022, укладеного між Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради (вул. Перемоги, 129А, м. Запоріжжя, 69005, ЄДРПОУ 03327115) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн-Торг» (код ЄДРПОУ 41449359, вул. Мандриківська, буд.47, кімн.503, м. Дніпро, 49000).
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., код ЄДРПОУ 41449359) на користь Комунального підприємства "Облводоканал" Запорізької обласної ради (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129-а, код ЄДРПОУ 03327115) 25 500,00 грн збитків та 15 974,40 грн судового збору.
Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено - 10.04.2026. 

Суддя	 	А.Є. Соловйова