Справа № 137/1150/25
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" березня 2026 р.
Літинський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Верещинської Я.С.,
за участю секретаря судового засідання Хижук Л.І.,
сторін у справі: представника позивача-адвоката Зайця Б.В.,
представника відповідачки-адвоката Герасимчук А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в с-щі Літин цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
Позиція позивача
Представник позивача-адвокат Заєць Б.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із вказаним позовом про виділення автомобіля марки SKODA FABIA, 2016 року випуску, тип кузова легковий універсал, 2006 р.в., об`єм двигуна 1390 куб. см., вид палива: бензин, VIN-код т/з: НОМЕР_1 , у власність відповідачки ОСОБА_2 , стягнувши з неї на користь позивача половину вартості спірного автомобіля. Також просив вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, судової автотоварознавчої експертизи та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник посилався на те, що 26.11.2011 сторони уклали шлюб, у період якого, а саме: 02.04.2024 придбали транспортний засіб марки Skoda Fabia. Подружні відносини між сторонами фактично припинились, а відповідач забрала спільний транспортний засіб та не надає його у користування позивачу. Іншого спірного майна, яке підлягає поділу між подружжям у них немає. Шлюбні відносини сторони не підтримують, у зв`язку із чим у провадженні суду перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. Зазначає, що спірний транспортний засіб зареєстрований на ім`я відповідачки ОСОБА_2 02.04.2024 на підставі договору купівлі-продажу (СГ) в ТСЦ 0545. Титульний власник транспортного засобів (відповідач) не бажає ділити спільне майно та не бажає у добровільному порядку сплатити половину його вартості іншому співвласнику у порядку поділу майна. На даний час ОСОБА_1 позбавлений можливості користуватись даним автомобілем, оскільки відповідачка забрала його і переховує його у невідомому місці. Пояснює, що  ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить службу в ЗСУ і коли він повернувся додому після тривалої відсутності, будучи пораненим та проходячи курс реабілітації після поранення дізнався, що його дружина сховала від нього їх спільний автомобіль та почала проживати з іншим чоловіком. Відтак, постало питання вирішення спору про поділ спільного майна подружжя у судовому порядку та захисту майнових прав позивача, а тому він звертається до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. Враховуючи, що вищевказаний транспортний засіб зареєстрований на відповідача, є неподільним, поділ в натурі автомобіля проводити неможливо, а спільне його використання є неможливим, тому недоцільно визнавати на нього право власності, а слід звернутись до суду із позовною вимогою про стягнення половини його вартості на користь позивача (іншого з подружжя).
Представником позивача-адвокатом Зайцем Б.В. подано відповідь на відзив, у якому зазначено, що стороною позивача визнається та не оспорюється факт, що спірний автомобіль був придбаний у період їхнього шлюбу. Пояснює, що позивач є учасником бойових дій, протягом 2022-2024 років приймав участь у бойових діях по захисту Батьківщини. Внаслідок останнього, отримав поранення та втратив зір на праве око, отримав численні наслідки вибухової травми по всьому тілу, зокрема множинні вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин обличчя, рогівок обох очей, вогнепальних осколкових сліпих поранень лівого стегна, правого плеча, рогівок обох очей. У зв`язку з викладеним, перебуваючи у статусі військовослужбовця, під час проходження реабліітації повернувся додому та дізнався, що його дружина тривалий час зраджує йому з іншим чоловіком, який приїздить до неї та періодично проживає разом з нею у його будинку. Все це відбувалось у присутності неповнолітніх дітей. 22.06.2025 ОСОБА_3 побачив переписку у телефоні своєї дружини, де сторонній чоловік називає її коханою. З даного приводу у них виникла сварка, адже чоловік який три роки перебував на військовій службі, приймав участь у захисті держави та її жителів, щоденно ризикував своїм життям, отримавши поранення, виявився зрадженим своєю дружиною, яку він кохав та якій весь час пересилав грошові кошти, які отримував як грошове забезпечення. Натомість, замість вибачень дружина викликала поліцію звинувативши його у домашньому насильстві. Інших дій з боку позивача, окрім як словесних образ у бік відповідача не було, тому доводи представника відповідача не відповідають дійсності. Не заслуговують на увагу доводи щодо не сплати аліментів на користь відповідачки, оскільки 10.09.2025 ОСОБА_1 сплачено 4968,00 грн до Літинського ВДВС для погашення аліментів, які у подальшому перераховані ОСОБА_2 . Крім того, відзив містить пояснення щодо регулярного користування автомобілем, отже фактичний користувач ОСОБА_2 має кошти на його утримання та заправку паливом. Відповідач приховує від суду, що у момент залишення місця свого проживання вона забрала з будинку усі наявні кошти загальною сумою близько 450 тис грн, які їй чоловік висилав на її банківську картку, та поїхала у автомобілі з дітьми до "нового коханого" у м. Фастів Київської області. Крім того, враховуючи той факт, що автомобіль є неподільною річчю і частку в натурі неможливо виділити, а також стан здоров`я позивача, який втратив 50% зору, доцільним є стягнення з відповідача 1/2 вартості автомобіля, який придбавався у період шлюбу. Водночас, ОСОБА_2 першою позбавила свого чоловіка права на користування та розпоряджання автомобілем, адже вивезла його у м. Фастів Київської області, що нею не заперечується. ОСОБА_4 пропонував у добровільному порядку поділити спірний автомобіль шляхом залишення його у власності одного з подружжя, у тому числі у його власності, сплативши за нього відповідачці половину вартості. Проте, ОСОБА_2 відмовилась, повідомивши його про те, що автомобіль відчужений і вже немає спільного майна. У зв`язку із викладеним представником направлявся адвокатський запит до сервісного центру МВС України. Наявність у позивача будинку та земельної ділянки не має жодного відношення у даній справі, оскільки вони є успадкованими і не можуть бути предметом спору.
Позиція відповідача
Представником відповідачки-адвокатом Герасимчук А.С. подано відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя шляхом виділу автомобіля марки SKODA FABIA у власність ОСОБА_2 та стягнення з неї на користь позивача половини вартості автомобіля. Як альтернативний засіб вирішення спору відповідачка пропонує позивачу розглянути варіант щодо укладення договору дарування спільного майна подружжя, а саме автомобіля марки SKODA FABIA, на користь спільних з позивачем дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Відзив мотивований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають окремо та шлюбні стосунки не підтримують, оскільки під час спільного проживання ОСОБА_1 систематично, в тому числі в стані сп`яніння, вчиняв домашнє насильство (психологічного, фізичного, економічного характеру), що виражалось у словесних образах, нецензурній лайці, приниженнях, погрозах фізичної розправи, залякуваннях, контролю у пересуванні, ляпасах, стусанах, штовханні, шарпанні за волосся, нанесенні побоїв, сексуальному насильстві, позбавленні особистих і спільних документів, можливості користуватися ними (свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дітей, паспорт ОСОБА_2 тощо), позбавлення коштів, в тому числі на утримання дітей, залишивши ОСОБА_2 без засобів до існування, про що надає копію постанови суду. ОСОБА_2 разом з дітьми була вимушена покинути місце реєстрації. Після припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_1 , доньки проживають разом з ОСОБА_2 та перебувають на її утримані. Судом видано судовий наказ від 28.08.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх дітей у розмірі 1/3 частин від усіх видів його заробітку(доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 26.08.2025 і до досягнення старшою дитиною повноліття, разом з тим станом на сьогоднішній день будь-яких стягнень не відбувається. Зазначає, що після припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 перебувають доньки, будь-якої допомоги на їх утримання ОСОБА_1 не надає, за судовим наказом стягнення не здійснюється, ОСОБА_2 являється безробітною, у неї відсутні кошти на одноразову виплату позивачеві еквівалентно вартості його частки в спільному майні, що являється надмірним тягарем для відповідача. Крім того, у ОСОБА_2 відсутнє нерухоме майно за рахунок реалізації якого, може бути виконано рішення суду, що неодмінно призведе до реалізації спірного автомобіля з торгів у межах виконавчого провадження, разом з тим транспортний засіб використовується ОСОБА_2 в інтересах сім`ї (дітей), з метою підвезення їх до школи, на гуртки, в заклади охорони здоров`я з метою перевірки їх стану, тобто для гармонійного розвитку дітей. Сам факт перебування транспортного засобу в ОСОБА_2 не перешкоджає праву володіння, користування та розпорядження ОСОБА_1 транспортним засобом. Разом з тим, у власності ОСОБА_1 перебуває житловий будинок, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка. Крім того зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з принципу пропорційності та критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. А тому, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, вимога про стягнення 15000,00 грн витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.
Також представником відповідачки-адвокатом Герасимчук А.С. подано заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначено, що рішенням суду від 11.09.2025 шлюб між сторонами розірвано. Вважає доводи представника позивача про те, що ніби-то ОСОБА_2 зраджувала чоловіку ОСОБА_1 не відповідають дійсності. Як і те, що в момент залишення місця свого проживання вона забрала з будинку усі наявні кошти загальною сумою близько 450 тис грн, які їй чоловік висилав на її банківську картку, та поїхала у автомобілі з дітьми до «нового коханого» у м. Фастів Київської області. Оскільки, після припинення шлюбних стосунків ОСОБА_1 припинив надавати будь-яку фінансову допомогу ОСОБА_2 на утримання доньок, ОСОБА_1 сплачено аліменти в розмірі 4968,00 грн на двох доньок, разом з тим вищезазначеної суми не вистачає навіть забезпечити харчування доньок, проживання дітей з одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду, вихованню, витратам, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, матір. Вважає, що факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати.
Рух справи в суді
Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 20.08.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 04.12.2025 призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі.
Ухвалою від 06.01.2026 поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи.
Ухвалою від 17.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Розгляд справи
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник-адвокат Заєць Б.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, її представник-адвокат Герасимчук А.С. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив.
Встановлені судом обставини
26.11.2011 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Літинського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №126 (а.с.9).
Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) №31/31/14/739-аз/05-2025-744-2025 від 17.07.2025 (а.с.13), згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів на ім`я ОСОБА_2 , станом на дату розгляду, зареєстровано транспортний засіб марки SKODA FABIA, (тип кузова: легковий - універсал), 2006 року випуску, об`єм двигуна 1390 см.3, вид палива: бензин, VIN-код т/з: НОМЕР_1 , дата реєстрації 02.04.2024, яка відбулась на підставі договору купівлі-продажу (СГ) в ТСЦ 0545 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях. У період з 2012 року по теперішній час на її ім`я інші транспортні засоби, не реєструвалися.
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 11.09.2025 у справі №137/918/25(а.с.87-88) розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 26.11.2011 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Літинського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №126.
Згідно висновку експерта №СЕ-19/102-25/26857-АВ від 23.12.2025 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі №137/1150/25 (а.с.106-126), дійсна ринкова вартість автомобіля SKODA FABIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату оцінки, а саме 19.12.2025, становить 172449,55 грн.
Відповідно до рахунку, наданого Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України (а.с.152), вартість проведеної судової автотоварознавчої експертизи становить 6952,92 грн, яку сплачено позивачем  ОСОБА_1 .
Представником відповідачки-адвокатом Герасимчук А.С. перераховано на рахунок  ОСОБА_1 3015,08 грн, призначення платежу: компенсація витрат за експертизу від 23.12.2025 №СЕ-19/102-25/26857-АВ від ОСОБА_2 . 
Щодо додаткових доводів сторін.
У шлюбі у сторін народились діти  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.45,46).
Діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з матір`ю  ОСОБА_2  без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №04.2-25/152, виданою старостою Малоснітинського старостинського округу від 22.08.2025 (а.с.51). 
Фастівським міськрайонним судом Київської області, за заявою ОСОБА_2 , видано судовий наказ №381/4827/25 від 28.08.2025 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частин від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду (26.08.2025 року) і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.52).
10.09.2025  ОСОБА_1  сплачено 4968,00 грн на рахунок Літинського ВДВС 4968,00 грн в рахунок погашення аліментів, що підтверджується копією квитанції (а.с.64).
Згідно витягу з веб-сайту «Судова влада» та інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень (а.с.47-50), постановою Літинського районного суду Вінницької області від 25.07.2025 у справі №137/1019/25  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Судом встановлено, що 22.06.2025 о 01 год 00 хв ОСОБА_1  за спільним місцем проживання за адресою:  АДРЕСА_2 , висловлювався нецензурною лайкою в сторону своєї дружини ОСОБА_2 , чим міг завдати шкоду психічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру. В судовому засіданні ОСОБА_1  вину свою за ч.1 ст.173-2 КУпАП визнав, щиро розкаявся, повідомивши про обставини скоєного правопорушення. Зокрема пояснив, що конфлікт виник через провокацію з боку дружини, а тому між ними виникла сімейна скарка. Повідомив, що фізичну силу не застосовував, подія сталась надворі, діти в цей час спали у будинку, а тому не були свідками цього сімейного непорозуміння.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим 12.09.2023 (а.с.8). 
Протягом 2022-2025 років  ОСОБА_1 приймав участь у бойових діях по захисту Батьківщини, що підтверджується довідками військової частини (а.с.62,63).
Згідно свідоцтва про хворобу від 23.07.2025 №2025-0728-1650-5250-0 та Витягу з рішення експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи №10223/25/334/ВТ від 16.09.2025 (а.с.65-70) ОСОБА_1  отримав поранення та втратив зір на праве око, отримав численні наслідки вибухової травми по всьому тілу, зокрема множинні вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин обличчя, рогівок обох очей, вогнепальних осколкових сліпих поранень лівого стегна, правого плеча, рогівок обох очей.
За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №442922077 від 10.09.2025 (а.с.53,54), у власності  ОСОБА_1  перебуває житловий будинок, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , та земельна ділянка, площею 0,22 га, в с. Сосни, Вінницького району.
Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Спірні правовідносини виникли з приводу поділ спільної сумісної власності подружжя та врегульовані відповідними положеннями глави 8 Сімейного кодексу України (далі СК України).
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Зі встановлених судом фактичних обставин справи, які і не заперечується сторонами, слідує, що спірний автомобіль придбаний сторонами за час шлюбу за оплатним правочином, а тому, в силу вимог ст.60 СК України, це майно відноситься до складу спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
З позиції сторін у судовому засіданні слідує, що вони не заперечують рівність їх часток у спільній сумісній власності, а тому, згідно положень ч.1 ст.70 СК України суд вважає їх рівними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз.1 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11).
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. 
Зі встановлених судом обставин слідує, що автомобіль є неподільною річчю, яка не може бути поділена в натурі відповідно часток подружжя. У зв`язку з цим доцільним є виділення цієї речі в цілому, провівши розрахунок відповідної грошової компенсації.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1,2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України).
Судом встановлено, що спірний автомобіль знаходився у користуванні відповідачки ОСОБА_2 , що не заперечувалося сторонами у справі.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Посилання представника відповідача на ту обставину, що діти сторін перебувають на утриманні ОСОБА_2 , будь-якої допомоги на їх утримання ОСОБА_1 не надає, за судовим наказом стягнення не здійснюється, відповідачка являється безробітною, у неї відсутні кошти на одноразову виплату позивачеві еквівалентно вартості його частки в спільному майні, що являється надмірним тягарем для неї та у неї відсутнє нерухоме майно за рахунок реалізації якого, може бути виконано рішення, суд не приймає до уваги, оскільки вказані обставини жодними належними та допустимими доказами зі сторони відповідачки не підтверджені.
Натомість, попри твердження відповідачки, ОСОБА_1 сплачуться кошти в рахунок погашення аліментів, при цьому, він є учасником бойових дій, протягом 2022-2025 років приймав участь у бойових діях по захисту Батьківщини, отримав поранення та втратив зір на праве око, отримав численні наслідки вибухової травми по всьому тілу, зокрема множинні вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин обличчя, рогівок обох очей, вогнепальних осколкових сліпих поранень лівого стегна, правого плеча, рогівок обох очей, що підтверджено належними доказами.
При цьому слід зауважити, що лише факт проживання з відповідачкою неповнолітніх дітей, на утримання яких позивач сплачує аліменти, з огляду на встановлені обставини та положення ст.70 СК України, сам по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя або ж визнання за ним права власності на весь об`єкт їх спільної власності.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги висновок експерта №СЕ-19/102-25/26857-АВ від 23.12.2025 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, суд вважає за необхідне виділити спірний автомобіль у власність відповідачки ОСОБА_2 , стягнувши з неї на користь позивача 86224,77 грн, що становить 1/2 частину від загальної вартості автомобіля. 
Щодо судових витрат
Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір, сплачений ним при подачі позову у розмірі 1211,20 грн та та 3936,94 грн витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи.
Крім того, згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Приписами ч.8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача-адвокатом Зайцем Б.В. надано до суду: копію договору про надання правничої допомоги від 02.07.2025 (а.с.17); копію Додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 02.07.2025 (а.с.18); копію квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 02.07.2025 на суму 15000,00 грн (а.с.19); ордер про надання правничої допомоги від 17.08.2025 (а.с.20); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.20); детальний опис робіт, виконаних адвокатом по справі (а.с.14).
Відповідно до підпункту 3.1. договору про надання правничої допомоги від 02.07.2025 за правову допомогу, передбачену в п.1.2 договору клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі визначеному додатком №1 до цього Договору у строк, що не перевищує три дні з дня укладення цього договору.
Згідно п.1,2 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 02.07.2025, винагорода за надання правничої допомоги згідно договору б/н від 02.07.2025 (далі іменується гонорар) складає 15000,00 грн. Вказаний гонорар включає в себе надання юридичних консультацій, представництво інтересів, складення процесуальних документів. Вказана сума не може бути зменшена.
До детального опису робіт, виконаних адвокатом по справі, входить здійснена робота: первинна консультація із вивченням документів - 30 хв; складання та направлення адвокатського запиту - 45 хв; пошук та ознайомлення із правовими позиціями Верховного Суду - 2 години; складання детального опису робіт адвоката- 40 хв; складання позовної заяви - 8 годин; складання клопотання про призначення атотоварознавчої експертизи - 1 год; участь у судових засіданнях - на момент складення опису робіт час виконання не визначений, однак просить врахувати фактично витрачений час адвокатом під час участі в судових засіданнях.
Згідно ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представником відповідача заявлено про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, мотивуючи тим, шо з огляду на рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, вимога про стягнення 15000,00 грн витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.
Аналізуючи докази надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на тривалість розгляду справи, кількість проведених судових засідань, поданих представником позивача заяв, досліджених у ній доказів, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та їхньої вартості, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати позивача на правничу допомогу у вигляді гонорару в сумі 15000,00 грн є реальними, співмірними та підтвердженими належними та допустимими доказами. З огляду на викладене, заява представника відповідачки не підлягає задоволенню, вказана сума витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн підлягає стягненню з відповідачки.
Керуючись ст.2, 5, 10-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Виділити автомобіль марки SKODA FABIA, 2006 року випуску, тип кузова легковий універсал, об`єм двигуна 1390 куб. см., вид палива: бензин, VIN-код т/з: НОМЕР_1 , у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , половину вартості автомобіля марки SKODA FABIA, 2006 року випуску, тип кузова легковий універсал, об`єм двигуна 1390 куб. см., вид палива: бензин, VIN-код т/з: НОМЕР_1 , в сумі 86224,77 грн (вісімдесят шість тисяч двісті двадцять чотири гривні 77 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок), витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 3936,94 грн (три тисячі дев`ятсот тридцять шість гривень 94 копійки) та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 26.03.2026.
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса:    АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідачка:  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою:    АДРЕСА_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя : Верещинська Я. С.