ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.03.2026 Справа № 907/197/25
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді О.С. Скрипчук 
суддів О.І. Матущак
Н.М. Кравчук,
секретар судового засідання Копець Х.А., 
розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 б/н від 16.12.2025 (вх. № 01-05/3749/25 від 17.12.2025)
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2025 (повний текст рішення складено 27.11.2025, суддя Пригуза П.Д.)
у справі № 907/197/25
за позовом:  ОСОБА_1 
до відповідача: Акціонерного товариства «Кредобанк»
Треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на стороні відповідача:
Третя особа-1: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Моргун Олександр Сергійович
Третя особа-2: Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитро Андрійович
про: визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
за участю представників сторін:
від позивача: Дренкалюк І.І.
від відповідача: Червінський І.М.
від третьої особи-1: не зявився
від третьої особи-2: не зявився
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Моргун Олександр Сергійович, Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитро Андрійович, з позовною вимогою про визнання виконавчого напису від 28.01.2025, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Моргуном Олександром Сергійовичем, зареєстрований в реєстрі за №103 таким, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги мотивовані тим, що виконавчий напис від 28.01.2025 №103 був вчинений з порушенням вимог законодавства. Зокрема, позивач вказує, що заборгованість не була безспірною, як того вимагає Закон України «Про нотаріат», а також відсутні належні докази направлення йому письмової вимоги про усунення порушень зобов`язання. На підставі цього напису було відкрито виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості перед банком.
Крім того, позивач заперечує розмір заборгованості, зазначаючи, що станом на кінець 2024 року частково визнавав борг, однак повністю погасив його 30.12.2024, що підтверджується платіжними документами. Він також вважає незаконним нарахування відсотків, зокрема наперед, і наголошує, що нотаріус не перевірив належним чином обґрунтованість вимог стягувача. У зв`язку з цим позивач просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Суд встановив, що між позивачем та АТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір, забезпечений іпотекою, а позичальник допустив прострочення виконання зобов`язань. Банк, дотримавшись умов договору та вимог законодавства, направив письмову вимогу про усунення порушень і після її невиконання звернувся за вчиненням виконавчого напису. Суд дійшов висновку, що процедура повідомлення боржника була дотримана, а відсутність фактичного отримання листа не спростовує належного направлення вимоги.
Крім того, суд визнав заборгованість безспірною та правильно розрахованою, оскільки позивач не надав контррозрахунку і лише частково погасив борг. Нотаріус діяв у межах повноважень, а банк мав право на дострокове стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та відмовив у визнанні виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2025, позивачем через систему «Електронний суд» було подану апеляційну скаргу б/н від 16.12.2025 (вх. № 01-05/3749/25 від 17.12.2025) в якій апелянт просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові, оскільки не врахував наданий разом із позовною заявою розрахунок заборгованості та фактично поклав в основу рішення розрахунок відповідача, з яким позивач не був ознайомлений. Через технічні проблеми представник позивача не зміг взяти участь у судовому засіданні, а суд не відклав розгляд справи і не надав можливості ознайомитися з новими доказами, чим, на думку апелянта, було порушено його право на захист.
Крім того, апелянт стверджує, що нарахування відсотків після звернення банку щодо звернення стягнення є незаконним, оскільки змінює строк виконання зобов`язання і припиняє право на подальше нарахування процентів. 
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Закарпатської області без змін.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.
У судове засідання 25.03.2026 з?явився представник позивача, надав пояснення, доводи апеляційної скарги підтримав.
У судове засідання 25.03.2026 з?явився представник відповідача, надав пояснення, проти задоволення апеляційної скарги заперечив.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.
Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, (Позичальник), що у цій справі є Позивачем як фізична особа, та Акціонерним товариством «Кредобанк», що є Відповідачем у цій справі, 23 березня 2021 року укладено Кредитний договір за № 192/1-1-2021, відповідно до якого (П. 2.1) надано кредитну лінію на суму 1 600 000 грн з якої було використано кошти на суму 1 000 000 грн. Термін кредитування становить до 22 березня 2026 року. Згідно даного Договору Позичальник повинен сплачувати щомісячно тіло кредиту в сумі 30 100 грн та відсоткову ставку в розмірі 7% річних зг. П. 2.11.3 даного договору що становить 0,583% місячних.
Згідно п. 2.8.3. Договору заборгованість за Кредитним договором та Графіком погашення (том 1 а.с. 29) погашається рівними частинами по 30 100,00 грн щомісяця в останній день місяця з 30.11.2021 по 21.03.2026 року.
У забезпечення цього зобов`язання ФОП ОСОБА_1. за цим Кредитним Договором між Акціонерним товариством «Кредобанк» та фізичною особою ОСОБА_2 , укладено Договір іпотеки від 23.03.2021 (а.с. 33), який посвідчено нотаріально.
У зв`язку з порушенням Позичальником строків виконання своїх зобов`язань Банк звернувся до приватного виконавця та 28.01.2025 отримав у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Моргуна О.С. виконавчий напис № 103 в якому пропонується звернути стягнення на нерухоме майно передане ОСОБА_2 як предмет іпотеки АТ «КРЕДОБАНК» згідно іпотечного договору №239 від 23.03.2021 року як забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №192/1-1-12021 від 23.03.2021 року.
Згідно вказаного виконавчого напису № 103 вказується, що боржником допущено прострочення платежів, термін погашення кредиту настав 09.12.2024 року. Пропонується звернути стягнення на нерухоме майно наявна заборгованість за період з 01.09.2024 по 13.01.2025 в сумі 550944,05 грн яка складається з заборгованості по тілу кредиту 511 049,07 грн, та заборгованості по відсоткам в сумі 39 894,98 грн.
Судом встановлено, що в позивача виникла заборгованість по кредитному договору №192/1-1-12021 від 23 березня 2021 року та графіку платежу який являється додатком 2 даного договору за період з травня по листопад 2024 року в сумі тіла кредиту 210 700грн. та орієнтовних відсотків 29 783 грн.
Позивач вказує, що ним 30.12.2024 року була погашена заборгованість за період прострочення в сумі 250 000 грн що повністю закрило наявну заборгованість перед банком по тілу кредиту та відсотках з переплатою в сумі 9 517 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 248 від 30.12.2024 р. та завіреною виписки по банківському рахунку.
Судом встановлено, що 04 листопада 2024 року АТ «Кредобанк» на адресу місця проживання Позичальника ФОП ОСОБА_1, вказану у договорі іпотеки та кредитному договорі - АДРЕСА_1, , направив письмову вимогу (том 1 а.с. 89-92) про усунення порушень за Кредитним договором №192/1-1-2021 від 23 березня 2021 року у порядку статті 35 ЗУ «Про іпотеку». Банк вимагав дострокового повернення кредиту та заборгованості за ним у строк 30 днів з дня отримання вимоги банку.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Судом встановлено, що на час звернення Банку до нотаріауса між сторонами були відсутні судові спори в судах за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.
Відтак, місцевим судом правомірно встановлено, що Банком дотримано умови Договору іпотеки, розділ 5 «Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки».
Частинами першою, другою статті 35 Закону «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Відповідно п. 5.1. Договору іпотеки право звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває, якщо (п.5.1.1.) у момент настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором вони не будуть виконані, зокрема у разі повної або часткової несплати у встановлений Договором строк/термін суми кредиту, відсотків, комісій, неустойки.
Згідно підпункту 5.2.2. пункту 5.2. Договору іпотеки Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання за Кредитним договором, забезпеченим цією іпотекою, а якщо вимога не буде виконана протягом 30 днів, - звернути стягнення на Предмет іпотеки.
Відповідно до п. 3.1.5. Договору іпотеки Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки та реалізувати Предмет іпотеки у випадках, передбачених п. 5.1.2. та п. 5.2. цього Договору.
За досліджених судом обставин, колегія суддів зазначає, що матеріальні і правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки у Банку були в наявності.
Як встановлено пунктом 5.4.1. Договору іпотеки, у разі порушення Основного зобов`язання та/або умов цього договору Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги про усунення.
Як вбачається з вимоги про усунення порушення (том 1 а.с. 91, 240) Іпотекодержатель вимагав дострокового повернення кредиту та інших платежів, а також попередив про наміри звернення стягнення на предмет іпотеки.
Письмова вимога була надіслана позивачу у спосіб, який передбачений умовами Договору іпотеки та відповідає приписам п. 5.4.1. Договору іпотеки: рекомендованим листом на адресу, вказану у цьому Договорі іпотеки та Кредитному договорі, навіть якщо такий лист не отримано іпотекодавцем.
Судом встановлено, що позивачем рекомендованого листа не отримано, лист повернуто Банку, за сплином терміну зберігання.
Відтак, судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідачем як іпотекодержателем дотримано умов і порядку повідомлення іпотекодавця про порушення основного зобов`язання відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та відповідно до Договору іпотеки.
Разом з тим, позивачем не оспорюється сума коштів, що вимагалася Банком у вимозі про дострокове повернення кредиту за усіма позиціями станом на 04.11.2024 усього на суму 793 646,65грн., яка складалася з таких сум:
- 545 943,12грн. - строковий борг по тілу кредиту;
- 180 567,85грн. - прострочена заборгованість по тілу;
- 45 510,26грн. - строкові проценти;
- 21 625,42грн. - пpocтpoчeні проценти.
Позивачем як Позичальником було сплачено Банку 250 000,00 грн у якості погашення тіла та відсотків по кредиту Згідно Договору кредиту від 23.03.2021, що підтверджено Платіжною інструкцією №248 від 30.12.2024 року.
Отже, із грошових коштів, що були запропоновані до сплати станом на 04.11.2024 в сумі 793 646,65грн, Позичальником погашено 250 000,00грн, у залишку боргу 543 646,65грн.
Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса за №103 виданого 28 січня 2025 року, нотаріусом визначена безспірна заборгованість по тілу кредиту в сумі 511 049,07 грн та за відсотками станом на 13.01.2025 року.
Позивачем не надано до справи детального розрахунку, з якого можна було би визначити, що заборгованість розрахована банком станом на 13.01.2025 року неправильно.
Отже, заборгованість виникла за зобов`язаннями, що передбачені Договором, є безспірною, розрахована правильно, враховує відсотки за користування кредитом по 13.01.2025 та тіло кредиту, що не повернуті Позичальником/іпотекодавцем на вимогу Банку про дострокове погашення кредиту та виконання зобов`язань боржника.
За відсутності будь-яких доказів того, що нас час вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач звертався до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості за кредитним договором, заперечення безспірності такої заборгованості є необґрунтованою, на спростування вказаних обставин останній жодних належних доказів не надав.
На підставі вищенаведеного колегія суддів доходить до висновку про вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису у відповідності до вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, а суд першої інстанції при вирішенні спору всебічно, повно та об` єктивно встановив істотні обставини справи в їх сукупності і прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.
Також, твердження апелянта про нарахування відсотків після скерування досудової вимоги не відповідає дійсності, що підтверджується матеріалами справи.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2025 у справі № 907/197/25.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому їх необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд - 
УХВАЛИВ :
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 16.12.2025 (вх. № 01-05/3749/25 від 17.12.2025) залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2025 у справі № 907/197/25 залишити без змін.
3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
Повний текст постанови виготовлено 03.04.2026.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак