Номер провадження: 22-ц/813/869/26 
Справа № 522/6705/25-Е
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач):
Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районногосуду м.Одеси від 21 серпня 2025 року у складі судді Ярема Х.С., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2025 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), у якому просила суд:
1) визнати право власності на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_2 ;
2) скасувати арешт накладений на 1/5 частку квартири постановою АВ 994068 від 06.02.2009 Першого Приморського ВДВС Одеського управління юстиції, державний виконавець Шкімбова І.С.

Позиція відповідача в суді першої інстанції
Відповідач пояснень, заперечень чи відзиву на позовну заяву не надав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків
Ухвалою Приморського районногосуду м.Одеси від 21 серпня 2025 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про зняття арешту, продовжено розгляд справи частині позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування.
Рішенням Приморського районногосуду м.Одеси від 21 серпня 2025 року  у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки позивач лише через наявність арешту не може оформити спадкові права в нотаріальному порядку, її права підлягають захисту в судовому порядку шляхом подання позову про скасування арешту майна, який має бути заявлений до належного відповідача, а отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районногосуду м.Одеси від 21 серпня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивачка має право звернутися до суду із позовом про скасування арешту майна, який має бути заявлений до належного відповідача. Проте вказане суперечить висновку суду, викладеному у рішенні Приморського районного суду м.Одеси від 05.02.2025 (справа №522/173/24-Е), де було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про зняття арешту з майна та рекомендовано звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно та зняття з нього арешту. Отже на даний час, позивач вже вдруге звертається до суду за захистом своїх прав, проте суди першої інстанції ухвалюють рішення, які є суперечними один одному. 
Скаржниця зазначає, що їй не відомо хто був стягувачем у виконавчому провадженні, в межах якого було накладено арешт на частку спадкової квартири, чи хто була особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадженні, саме тому, вона і була вимушена звернутися до суду саме із таким позовом та такими сторонами у справі. При цьому, на даний час, виконавчого провадження, в межах якого було накладено спірний арешт не існує, воно закінчене та знищене за закінченням строків зберігання, тому встановити хто був сторонами виконавчого провадження немає можливості, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню. 

Позиція відповідача в суді апеляційної інстанції
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 05.02.2026 сторони не з`явилися хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 надійшла заява, у якій остання просить розглянути апеляційну скаргу без участі скаржниці та її представника. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син ОСОБА_1 – ОСОБА_2 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 від 15.05.1985; Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 від 28.03.2021).
Після смерті ОСОБА_2 за заявою матері ОСОБА_1 від 30.08.2021 нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса заведена спадкова справа №497с/2021.
Листом від 14.06.2023 нотаріус повідомив, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 є його мати ОСОБА_1 ..
Листом від 14.06.2023 нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва по право на спадщину після смерті сина, оскільки на майно спадкодавця перебуває під арештом.
Згідно з витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 07.05.2023, (реєстраційний номер обтяження 8439434) на 1/5 квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ 994068 від 06.02.2009, видана Першим Приморським ВДВС Одеського управління юстиції.
Листом від 22.12.2023 ВДВС відмовився скасувати арешт з тих підстав, що неможливо встановити на підставі якого виконавчого документу відкрито виконавче провадження та накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 8439434).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Як правильно встановив суд першої інстанції у цій справі, предметом позову є визнання за позивачкою права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті сина, а відповідачем у справі є відділ державної виконавчої служби.
Разом з тим, орган державної виконавчої служби, який наклав арешт на майно в межах виконавчого провадження, не є суб`єктом спадкових правовідносин та не оспорює право позивачки на спадкування, а тому не може бути належним відповідачем у спорі про визнання права власності на спадкове майно.
Так, у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 280/4/18) зазначено, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 17.04.2018, №523/9076/16-ц) .
Доводи ОСОБА_1 про те, що їй невідомо, хто був стягувачем у виконавчому провадженні, а саме виконавче провадження на даний час закінчене та знищене у зв`язку із закінченням строків зберігання, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки відсутність інформації про сторін виконавчого провадження не змінює характеру спірних правовідносин та не може бути підставою для пред`явлення позову про визнання права власності до органу державної виконавчої служби, який лише здійснював примусове виконання рішення та наклав арешт на майно в межах своїх повноважень.
Крім того, сама по собі наявність арешту на майні не свідчить про оспорювання чи невизнання права позивачки на спадщину, а лише є обтяженням, що перешкоджає оформленню спадкових прав у нотаріальному порядку.
Як вірно зауважено судом першої інстанції, згідно з ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).
Тобто, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права є неналежним, а тому підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно відсутні.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить. 
Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Приморського районногосуду м.Одеси від 21 серпня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 12.03.2026

Головуючий       Є.С. Сєвєрова

Судді:   С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе