Справа № 630/1069/25
Провадження № 2/630/149/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2026 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого - судді    Сухорукова І.М.,
за участю секретаря    Дубрової А.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спожичий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ :

Позивач системою «електронний суд» звернувся до суду із даним позовом, в якому вказав, що 07.11.2024 р. уклав із відповідачем кредитний договір № 07.11.2024-100001545, за яким відповідачу видано кредит у сумі 17 000 грн. Відповідач неналежним чином виконував обов`язки за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість станом на 10.03.2025р. в сумі 45 900 грн., яка складається з основного боргу - 17000 грн., процентів – 15810 грн., комісії за надання – 1530 грн, комісії за обслуговування - 3060 грн., неустойки - 8500 грн.Ухвалою суду від 18.09.2025 р. було відкрито провадження у справі та її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 18.09.2025 року задоволено клопотання про витребування з АТ «Універсалбанк» доказів щодо отримання відповідачем грошових коштів на банківський рахунок.
21 жовтня 2025 року у справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.
Ухвалою від 19.12.2025 року скасовано заочне рішення та розгляд справи призначено у порядку спрощеного судового провадження.
Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, де посилалася на наступне. Позивачем не доведено надання грошових коштів ОСОБА_1 , та відсутні первинні банківські документи, які свідчать про це. Вимоги про стягнення комісії за надання кредиту 1530,00 грн та комісії за обслуговування кредиту 3060,00 грн не відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування» і положення у договорі про такі комісіє є нікчемними. Неустойка 8500 грн не може бути стягнута у воєнний стан, оскільки це заборонено перехідними положеннями ЦК України. Нарахування процентів за договором також є неможливим, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем і відповідно до п.15 ст. 14 Заокну України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має пільги зі сплати процентів під час воєнного стану.
Представник позивача подав відповідь на відзив, де зазначив, що договір між позикодавцем та відповідачем був укладений у електронній формі та відповідач для цього пройшов відповідну ідентифікацію. Позивачем надано докази перерахування грошових коштів відповідачу на картковий рахунок. Комісія відповідачу нарахована законно. Комісія пов`язана із наданням послуги: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником з використанням стороннього сервісу: інтернет-еквайрингу. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, то плата за надання кредиту на картку позичальника є виправданою. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості не включає у себе послуги, які позикодавець і так зобов`язаний надати позичальнику безоплатно. Така комісія пов`язана з наданням ряду послуг: організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях; забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях; забезпечення можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет; забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу; консультаційні послуги; інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті. Безоплатність надання таких послуг законодавством не встановлена. Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких Заокнів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» до Прикінцевих та Перехідних положень – до пункту 6. На підставі цих змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024 кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки та інших платежів, передбачених договором за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений після набрання чинності цим Законом, а тому вимога про стягнення неустойки є правомірною. Відповідач, посилаючись на пільги, як військовослужбовець, не надав копії військового квитка, і не довів право на такі пільги. 
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові та у відповіді на відзив просив проводити розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. 
Відповідач та його представник у судові засідання не з`явилися. Відповідач на даний час проходить військову службу. Представник відповідача причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи у судове засідання 21.04.2026 не отримано. Клопотань про зупинення провадження на час перебування відповідача на військовій службі також не отримано. 
Таким чином, суд ухвалює рішення на підставі наявних у ньому доказів.
Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, наступні факти та відповідні їм правовідносини.
07 листопада 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 у якості позичальника, уклали в електронній формі кредитний договір шляхом підписання позичальником на сайті кредитодавця за допомогою одноразового ідентифікатора відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №07.11.2024-100001545. У даній відповіді позичальника погоджено, що кредит у розмірі 17000,00 грн надається на картку позичальника 4441-11ХХ-ХХХХ-2537 строком на 124 днів із датою повернення 10.03.2025 із процентною ставкою 1% за один день користування кредитом. Також сторонами погоджено графік платежів із 4 платежів. Пунктом 8 відповіді позичальника вказано комісію, пов`язану із наданням кредиту 9% від суми кредиту,тобто 1530 грн. Пунктом 9 визначено комісію за обслуговування кредитної заборгованостісті 1530,00 грн ц кожному з 2 чергових періодів згідно із графіком платежів. У графіку платежів в пункті 14 комісія з обслуговування заборгованостт і вказана двома платежами по 1530,00грн. У пункті 17 сторони погодили неустойку у 212,50 грн за кожен день прострочення кожного окремого зобов`язання. Пунктом 18 сторони визначили розмір процентів за ст..625 ЦК України у 456,25% річних від простроченої суми. (а.с. 17-25)
Згідно до відповіді АТ «Універсал Банк», наданої на ухвалу суду про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовану карту № НОМЕР_1 (а.с. 48-49).
Згідно до розрахунку заборгованості позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 45900,00 грн, що складається з: основного боргу 17000,00 грн; суми прострочених платежів за процентами 15810,00 грн; заборгованості за неустойкою 8500,00 грн; комісією за надання кредиту 1530,00 грн, комісії за обслуговування кредиту 3060 грн (а.с. 12).
Згідно до копії посвідчення від 10.01.2019, ОСОБА_1 має пільги, як ветеран війни-учасник бойових дій. (а.с. 7 матеріалів заяви про перегляд заочного рішення)
Як вбачається з копії військового квитка ОСОБА_1 , він проходить військову службу з 21.06.2018 року. З 14.04.2021 року він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді техніка. (а.с. 92-94)
Згідно довідки ВЧ НОМЕР_2 від 12.02.2025, ОСОБА_1 проходить військову службу у даній військовій частині. (а.с. 71)
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Суд вважає, що наявними у справі доказами позивачем доведено, що 07.11.2024 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 у якості позичальника, уклали кредитний договір у електронному вигляді, за яким ТОВ «Споживчий центр» через платіжну систему “iPay.ua” 07.11.2024 перерахував на картку № НОМЕР_1 кошти за договором у розмірі 17000 грн (а.с. 10).
Отримані судом від АТ «Універсал банк» відомості про належність відповідачу карткового рахунку№ НОМЕР_1 , а також зарахування на цей рахунок кредитних коштів 17000 грн 07.11.2024 (а.с. 48-49) підтверджують надані позивачем докази укладення вказаного кредитного договору. 
Тому, суд вважає доведеним, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором перед ОСОБА_1 виконало та перерахувало на належний йому банківський рахунок кредитні кошти 17000,00 грн.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом. Таким чином позивач ТОВ «Споживчий центр» правомірно вимагає стягнення простроченої заборгованості з відповідача за кредитом, відповідно до умов договору.
Разом із цим, суд не погоджується із розміром вказаної заборгованості у зв`язку із наступним.
Що стосується пільг відповідача, як військовослужбовця, суд зазначає наступне.
Згідно до п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) сфера дії цього закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Національний банк України у листі від 02.09.2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався, та діє до цього часу.
Надані відповідачем ОСОБА_1 копія військового квитка, довідка військової частини та посвідчення УБД, свідчать, що він на момент укладення кредитного договору 07.11.2024 та до цього часу є військовослужбовцем.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на час виникнення та існування спірних правовідносин перебуває на військовій службі і на нього як позичальника поширюються пільги щодо не нарахування процентів за користування кредитом та неустойки за порушення умов кредитного договору, відповідно до п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За таких обставин, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача процентів за кредитним договором у розмірі 15810,00 грн та неустойки 8500,00 грн. 
Що стосується стягнення з відповідача комісії (за пунктом 8 відповіді позичальника про прийняття акцепту та заявки кредитного договору) у розмірі 1530 грн за видачу кредиту, суд зазначає наступне. 
За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії , платежі тощо за дії, які не є послугою. 
У даному випадку, у якості винагороди за надання кредиту, сторони погодили проценти у пункті 5 договору, що відповідає положенням ч. 1 ст. 536 та ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Законом встановлено можливість погодження комісії кредитодавця, за послуги, пов`язані з наданням кредиту, а не за саме надання кредиту або позики. Винагородою за надання кредиту законодавством України являються проценти.
У кредитному договорі № 07.11.2024-100001545 не зазначено, за які, пов`язані із наданням кредиту послуги, встановлена комісія у п 8 договору. Окрім того, у пункті 8 заявки кредитного договору вказано у дужках, що економічною сутністю цієї комісії є плата за надання кредиту. Проте за своєю природою комісія не може бути винагородою (платою) за надання кредиту.
Тому, заявлена позивачем до стягнення комісія не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, як послуга, належним чином не обґрунтована та не доведена, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають.
Стосовно додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3060 грн суд зазначає наступне.
Суд не вбачає правових підстав для стягнення встановленої за пунктом 9 відповіді позичальника про прийняття акцепту та заявки кредитного договору № 07.11.2024-100001545. За цим пунктом, комісія за обслуговування встановлюється за ряд послуг: 1) організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, 2) забезпечення надання можливості робити платежі онлайн; 3) забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, 4) забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, 5) консультаційні послуги, 6) інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості.
Така комісія встановлена щомісячно однаковими платежами.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, упорядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13.07.2022р. у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) зазначила, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові від 06.11.2023р. у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Вказані у пункті 9 кредитного договору послуги носять інформативно-консультативний характер і, як зазначено у графіку платежів, оплачуються щомісячно рівними платежами. 
Враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення нарахованих і несплачених комісій, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту, вказана у договорі, передбачає оплати за дії, які фінансова компанія вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Суд звертає увагу й на те, що відсутні докази, що вказані у п.9 Договору додаткові інформаційні послуги відповідач ОСОБА_1 взагалі отримав, чи намагався отримати від позикодавця протягом строку кредитування.
Окрім того, позивачем не доведено, що такі послуги, про які йдеться у пункті 9 надавалися позичальнику частіше, ніж один раз на місяць. 
За таких обставин суд встановив, що нарахована сума боргу по комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3060,00грн, не доведена та не підлягає стягненню з відповідача, а відповідно в цій частині позовних вимог слід відмовити позивачу в їх задоволенні. 
Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17000,00 грн. 
У зв`язку із викладеним позов підлягає частковому задоволенню у сумі 17000,00грн.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду у наступних розмірах.
Сума задоволених вимог 17000,00 грн складає 37,04% від 45900,00 грн заявлених вимог. Судовий збір позивачем було сплачено у розмірі 2422,40 грн. 
Тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 37,04% судових витрат сплаченого зі сплати судового збору, тобто 897,26 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 76- 83, 141, 144 247, 258-259, 268, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 521, 526, 625, 626, 628, 638-640, 1054, 1077, 1088 ЦК України, ст.ст. 3, 11 Закону України «Про електронну комерцію», суд - 

ухвалив :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Спожичий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором– задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спожичий центр» (ЄДРПОУ 37356833, р/р НОМЕР_4 , МФО 305299, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А), заборгованість за кредитним договором у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спожичий центр» (ЄДРПОУ 37356833, р/р НОМЕР_4 , МФО 305299, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А) витрати по сплаті судового збору в розмірі 897 (вісімсот дев`яносто сім) грн 26 коп. 
У задоволенні решти вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Сторони: позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спожичий центр», ЄДРПОУ 37356833, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А,
відповідач:  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя І.М. Сухоруков