П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/727/25	
Головуючий в 1 інстанції: Бездабко О. І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А. І.
– Ступакової І. Г. 

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року про відмову в задоволенні заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. у справі № 420/727/25, поданої в порядку ст.383 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. позовні вимоги ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено: визнано протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо не виготовлення та не направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.03.2018 р. для перерахунку пенсії; зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , що враховується для перерахунку пенсії станом на 01.03.2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з повною інформацією за формою, передбаченою додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 р. № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", для перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2018 р. на підставі ст.ст.8, 10, 43 та 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-XII із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.
02.03.2025 р. до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява, в якій просить: 
- визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо зазначення в довідці №11/24207-суд від 16.06.2025 р. розміру надбавки за особливості проходження служби у сумі 0.00 грн., що не відповідає Постанові №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", виданої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. по справі № 420/727/25;
- постановити окрему ухвалу про усунення причин та умов, що сприяли невиконанню відповідачем рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. по справі № 420/727/25;
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України надати до Одеського окружного адміністративного суду відповідь про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. по справі № 420/727/25 та доказів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
В обґрунтування заяви зазначає, що Адміністрацією Державної прикордонної служби України на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. по справі № 420/727/25 складено довідку №11/24207-суд від 16.06.2025 р. про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.03.2018 р. Проте, при виготовленні оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача в довідці протиправно вказаний розмір надбавки за особливості проходження служби у сумі 0,00 грн., що не відповідає Постанові № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", відповідно до якої грошове забезпечення військовослужбовця складається із посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (у т.ч. надбавки за особливості проходження служби) і як наслідок складена та направлена до ГУ ПФУ довідка порушує зобов`язальну частину рішення. Також, у довідці станом на 05.03.2019 р. розмір надбавки за особливості проходження служби зазначений у розмірі 30%, у зв`язку з чим при виготовленні довідки станом на 01.03.2018 р. відповідачем мав бути вказаний розмір надбавки за особливості служби також у розмірі 30%. Отже, враховуючи вищенаведене, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. по справі № 420/727/25 не виконано Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. у справі № 420/727/25, поданої в порядку ст.383 КАС України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, а тому просить ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року по справі № № 420/727/25 – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що скаржник, не погоджується з висновками суду першої інстанції, що питання змісту такої довідки не було предметом судового розгляду та не стосується виконання судового рішення в даній справі, а отже має розглядатися виключно в окремому позовному провадженні, так як рішенням суду від 27 лютого 2025 року по справі № 420/727/25 було чітко зобов`язано Відповідача, виготовити довідку - з повною інформацією за формою, передбаченою додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 р. № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", для перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2018 р. на підставі ст.ст.8, 10, 43 та 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-XII із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії
Проте, Відповідачем було виготовлено довідку не з повною інформацією, з відсутністю надбавки за особливості проходження служби, що суперечить резолютивній частині рішення суду.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення, виходив з того, що в справі № 420/727/25 спір виник з приводу обов`язку відповідача видати оновлену довідку для перерахунку пенсії позивача, питання змісту такої довідки не було предметом судового розгляду та не стосується виконання судового рішення в даній справі, а отже має розглядатися виключно в окремому позовному провадженні.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
Стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
При цьому в положеннях ч.1 ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України “Про судоустрій і статус суддів”.
Зазначені приписи чинного законодавства України свідчать, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права.
Відповідно до частини 1 статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Процесуальне законодавство визначає наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).
Таким чином Кодексом адміністративного судочинства України передбачено спеціальні норми, спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення.
Так, частиною 1 статті 383 КАС України, передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Правові норми статті 383 КАС України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, яке стало наслідком протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо його виконання.
Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 лютого 2020 року у справі № 640/10843/19, від 28.04.2020 у справі № 611/26/17.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019р. у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).
Суд зазначає, що виконанням рішення суду є вчинення відповідачем дій у повній відповідності із резолютивною частиною рішення.
Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. р. у справі № 420/727/25 зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , що враховується для перерахунку пенсії станом на 01.03.2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з повною інформацією за формою, передбаченою додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 р. № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", для перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2018 р. на підставі ст.ст.8, 10, 43 та 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-XII із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.
Як було встановлено в суді першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, відповідачем, на виконання вимог рішення складено довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.03.2018 р.
Водночас, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначає, що при складанні вказаної довідки відповідач неправильно визначив розмір окремих складових грошового забезпечення, зокрема надбавки за особливості проходження служби.
Тобто, по суті ОСОБА_1 заперечує проти відсоткового розміру двох складових грошового забезпечення її померлого годувальника.
Разом з цим, колегія суддів наголошує, що зобов`язальна частина рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 р. не містить жодної вимоги до відповідача стосовно необхідності застосування при виготовленні оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 конкретних розмірів складових грошового забезпечення, оскільки, в межах розгляду вказаної справи вирішувалось питання правомірніості дій відповідача щодо відмови у наданні позивачу довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії та зобов`язання видачі такої довідки.
Тобто, спору в частині визначення розміру основних та додаткових видів грошового забезпечення та премії, які відповідачу слід вказувати в оновленій довідці, не існувало.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в межах спірних правовідносин предметом судового контролю щодо дій вчинених на виконання рішення суду може бути виключно питання належного виконання відповідачем обов`язку щодо видачі позивачу оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.03.2018 р. відповідно до рішення суду від 27.02.2025. Натомість доводи щодо правильності визначення відповідачем конкретних розмірів складових грошового забезпечення, у тому числі надбавки за особливості проходження служби, а також застосованих при цьому розрахункових показників, виходять за межі предмета судового контролю у цій справі та можуть бути предметом самостійного судового оскарження в порядку окремого позову.
Під час розгляду цієї справи колегією суддів враховані правові висновки, які викладені у постановах Верховного Суду віл 31.01.2025 року у справі №560/11142/24, від 12.02.2025 року у справі №160/16360/24.
Тобто, фактично між сторонами виникли нові підстави та предмет позову щодо змісту нової довідки, про що вірно зазначив і суд 1-ї інстанції.
Отже, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи переконливих доводів, які б були безпідставно залишені поза увагою судом першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що в даному випадку між позивачем та відповідачем виник новий спір, що виключає можливість застосування спеціальних правових норм КАС України (ст.ст. 382, 383 КАС України), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, а отже відсутні підстави для задоволення заяви про визнання протиправними дій відповідача при виконанні рішення суду.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм процесуального права, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст. 241, 243, 248, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 383 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено та підписано 21 квітня 2026 року .

Головуюча суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А.І. Бітов 

Суддя: І.Г. Ступакова