РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2026 року 	м. Рівне	№460/22754/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Служби безпеки України 	
 	про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу начальника Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України від 31.03.2025 №96/ОС-дск, в частині зниження розмірів надбавки за особливості проходження служби до 5% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років та преміювання до 5% посадового окладу з 07.03.2025; зобов`язання Служби безпеки України перерахувати та додатково виплатити грошове забезпечення у повному обсязі в період з 07.03.2025 по дату постановлення рішення у справі, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язання Служби безпеки України виплатити 200000,00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.
Ухвалою суду від 12.12.2025 позовна заява залишалася без руху та позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позовної заяви.
У встановлений судом строк позивач недоліки позовної заяви усунув.
Ухвалою від 22.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження в адміністративній справі № 460/22754/25; розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у строки, визначені статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з позовною заявою та відповіддю на відзив, вимоги позивача ґрунтуються на тому, що він проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу в Службі безпеки України з 21.03.2008. В черві 2025 року позивачу стало відомо про зменшення розміру його грошового забезпечення. За наслідками з`ясування причин зменшення розміру грошового забезпечення позивачем встановлено, що на підставі наказу начальника Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України від 31.03.2025 №96/ОС-дск йому було знижено розміри надбавки за особливості проходження служби до 5 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також преміювання до 5% посадового окладу з 07.03.2025. Позивач вказує, що підстави для винесення такого наказу були відсутні, позаяк, порушень військової дисципліни він не допускав, службові обов`язки виконував належно, що відображалося в позитивних результатах роботи. У зв`язку з викладеним, вважаючи, що відповідачем безпідставно та протиправно зменшено розмір його грошового забезпечення позивач звернувся з даним позовом до суду і просить задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву, відповідач позовних вимог не визнає. В обґрунтування заперечень покликається на те, що порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженою наказом Центрального управління СБ України від 10.04.2018 № 515/ДСК. Наказом начальника Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України від 31.03.2025 №96/ОС-дск, на підставі рапорту заступника начальника Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України, позивачу було зменшено розмір надбавки за особливості проходження служби та премії як реагування на недоліки у службовій діяльності співробітника , з метою оптимізації і підвищення ефективності оперативно-службової діяльності за окремими напрямками, а також у зв`язку з набуттям співробітником процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. З огляду на викладене, відповідач стверджує, що зменшення зазначених складових грошового забезпечення здійснювалося Службою безпеки України в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинними нормативно-правовими актами України та відомчими наказами. Відтак, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу в Службі безпеки України з 21.03.2008. Вказане не заперечується сторонами за змістом заяв по суті спору.
Наказом начальника Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України від 31.03.2025 року № 96/OС-дск, позивачу знижено розмір надбавки за особливості проходження служби до 5% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років та преміювання до 5% посадового окладу, з 07.03.2025. Вказане також не заперечується сторонами за змістом заяв по суті спору.
Позивач, не погоджуючись з таким наказом та вважаючи його протиправним, звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про Службу безпеки України» №2229-XII від 25.03.1992 на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці. До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.
Систему Служби безпеки України складають Центральне управління Служби безпеки України, підпорядковані йому регіональні органи, органи військової контррозвідки, військові формування, а також навчальні, науково-дослідні та інші заклади Служби безпеки України (ч.1 ст. 9 Закону №2229-XII)
Відповідно частин 1 - 2 ст.10 Закону №2229-XII, Центральне управління Служби безпеки України відповідає за стан державної безпеки, координує і контролює діяльність інших органів Служби безпеки України. До його складу входять апарат Голови Служби безпеки України та функціональні підрозділи: контррозвідки, військової контррозвідки, контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки, захисту національної державності, інформаційно-аналітичний, оперативно-технічний, оперативного документування, слідчий, зв`язку, по роботі з особовим складом, адміністративно-господарський, фінансовий, військово-медичний та інші згідно з організаційною структурою Служби безпеки України.
Центральне управління Служби безпеки України видає положення, накази, розпорядження, інструкції, дає вказівки, обов`язкові для виконання у системі Служби безпеки України. Зазначені акти не підлягають виконанню, якщо в них встановлюються не передбачені законодавством додаткові повноваження органів і співробітників Служби безпеки України або антиконституційні обмеження прав та свобод громадян.
За приписами ст. 27 Закону №2229-XII держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України. Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.
Статтею 30 вказаного Закону встановлено, що форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Служби безпеки України якісним складом військовослужбовців враховувати характер, умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності
Згідно з частинами другою-третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, з 01 березня 2018 року грошове забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України від 10.04.2018 № 515/ДСК.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 3 Постанови №704 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Підпунктами 1, 2 пункту 5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання:
1) установлювати: посадові оклади військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, посади яких не передбачені цією постановою, у розмірах, визначених затвердженими цією постановою схемами, згідно з додатками 1-11 за аналогічними посадами; посадові оклади заступникам керівників структурних підрозділів, посади яких не передбачені цією постановою, на 1-5 відсотків нижче від посадового окладу відповідного керівника; надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) та особам рядового і начальницького складу в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років.
Порядок та умови виплати такої надбавки визначати керівникам державних органів залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою;
2) здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків (для військовослужбовців розвідувальних органів - не менш як 30 відсотків) посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України визначає Інструкція № 515/ДСК.
За обставинами справи предметом спору є наказ начальника Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України від 31.03.2025 №96/ОС-дск, яким позивачу знижено розмір надбавки за особливості проходження служби до 5% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років та преміювання до 5% посадового окладу з 07.03.2025.
Як слідує із змісту відзиву, підставою для прийняття спірного наказу слугував рапорт Заступника начальника Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України Ю.Ревеги від 07.03.2025.
При дослідженні вказаного вище рапорту судом встановлено, що причиною складання такого стало наступне:
"На посаді начальника 4 сектору 3 відділу (з дислокацією у АДРЕСА_1 ) 6 управління (з дислокацією у м. Рівне) проходить військову службу полковник ОСОБА_1 (П-002975). 
Результати виконання військовослужбовцем завдань, відповідно до його обов`язків, передбачених посадовими інструкціями є низькою, спроможність організувати роботу сектору та його співробітників не відповідає потребам забезпечення адекватного реагування на особливості розвитку оперативної обстановки, в тому числі - у 2024, 2025 роках.
По результатам заслуховування співробітників сектору та його керівника - полковника ОСОБА_1 у 2024 році (протокол службової наради керівного та особового складу за результатами оперативно-службової діяльності за 2024 рік від 02 січня 2025 року №17/6/3-45) було встановлено необхідність посилення оперативного контролю на об`єктах контррозвідувального забезпечення підрозділу, здійснення сучасного та повного моніторингу обстановки на військових об`єктах.
Діяльність підрозділу визнана такою, що потребує покращення за всіма напрямками оперативно-службової діяльності, робота з особами залученими до конфіденційного співробітництва визнана організованою на неналежному рівні.
Було встановлено відсутність перспективних напрацювань, щодо встановлених фактів спрямувань спецслужб країни агресора до військових формувань СОО та протидії ним, було наголошено на необхідності вжиття додаткових заходів щодо отримання достовірної інформації про наявні правопорушення в бюджетній та фінансовій сферах, а також протидії корупційним злочинам.
По результатам проведеної службової наради було встановлено необхідність переглянути надбавки та доплати основних видів грошового забезпечення співробітникам підрозділу, у випадках відсутності у подальшому показників та результатів оперативно-службової діяльності, які б відповідали розвитку оперативної обстановки.
Полковником ОСОБА_1 не було вжито заходів необхідного реагування щодо необхідності покращення результатів діяльності підрозділу.
Військовослужбовець фактично прагне самоусуватися від необхідності організації роботи очолюваного ним сектору.".
На підтвердження обставин, викладених у такому рапорті, відповідачем долучено до матеріалів судової справи копію Протоколу службової наради керівного та особового складу за результатами оперативно-службової діяльності за 2024 рік у 3 відділі 6 управління ДВКР СБ України від 02.01.2025.
Наведене вище свідчить на користь того, що підставою складання Заступником начальника Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України Ю. Ревегою відповідного рапорту стало неналежне виконання позивачем службових обов`язків та відсутність позитивних результатів в роботі.
З даного приводу суд зауважує, що за правилами п.1 гл.2 розділу III Інструкції №515/ДСК надбавка за особливості проходження служби встановлюється військовослужбовцям Служби безпеки України у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою.
Зазначена надбавка встановлюється в залежності від характеру виконуваних військовослужбовцями обов`язків за посадою відповідно до напряму діяльності підрозділу.
Відповідно до п. 2 глави 2 розд. III Інструкції №515/ДСК граничні розміри надбавки за особливості проходження служби визначаються щороку Головою Служби безпеки України в межах видатків, затверджених на грошове забезпечення, залежно від розміру посадового окладу, виконуваних військовослужбовцями посадових обов`язків га напряму діяльності відповідного підрозділу системи Служби безпеки України.
У свою чергу, глава 13 розділу ІІІ Інструкції № 515/ДСК визначає порядок преміювання військовослужбовців Служби безпеки України.
За положеннями пунктів 1-5 глави 13 розділу ІІІ Інструкції начальники (керівники) органів, підрозділів, закладів та установ СБ України мають право щомісяця в межах фонду грошового забезпечення преміювати військовослужбовців за їх особистий вклад у загальний результат служби.
Граничні розміри премій військовослужбовцям визначаються Головою СБ України в залежності від займаної посади та напряму діяльності відповідних підрозділів системи СБ України, в межах видатків, затверджених на грошове забезпечення у кошторисі СБ України на відповідний бюджетний рік.
Конкретний розмір премії, а також доцільність преміювання кожного військовослужбовця відповідно до його особистого вкладу в загальні результати служби, визначають керівники органів, підрозділів, закладів і установ СБ України на підставі мотивованих рапортів керівників відповідних структурних підрозділів, в межах затверджених граничних розмірів преміювання.
Встановлення премії військовослужбовцями, зменшення її розміру або скасуванням здійснюється за наказами Голови СБ України, його заступників, начальників (керівників) органів, підрозділів, закладів та установ СБ України. У мотивованих рапортах про зменшення розмірів премії чи її скасування зазначаються конкретні підстави для цього.
Розмір премії знижується або вона взагалі скасовується за: неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог військових статутів і внутрішнього розпорядку, порушення військової дисципліни (пункт 6 глави 13 розділу ІІІ Інструкції).
Таким чином, розмір премії визначається щомісячно в межах фонду грошового забезпечення преміювати військовослужбовців за їх особистий вклад у загальний результат служби, при цьому розмір премії може бути знижений чи скасований за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог військових статутів і внутрішнього розпорядку, порушення військової дисципліни.
Суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про правомірність наказу начальника Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України від 31.03.2025 №96/ОС-дск, суд досліджує дотримання відповідачем процедури та порядку його прийняття та не втручається у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо встановлення і визначення позивачу розміру видів грошового забезпечення.
Одним з критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.
Суд зазначає, що дискреція - це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.
Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.
Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.
У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria»).
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Інструкцією №515/ДСК передбачено, що зниженню або скасування надбавки за особливості проходження служби та премії передує подання рапорту, у якому зазначаються конкретні підстави для цього. Водночас, жодним з вказаних нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено, що при встановленні надбавки та преміюванні є необхідним зазначення аналізу кожного військовослужбовця за результатами роботи за місяць.
Відповідно до Інструкції №515/ДСК преміювання здійснюється відповідно до особистого внеску в загальні результати служби, проте вказаними нормами не передбачено обов`язку зазначати у рапорті конкретні факти та обставини, які були взяті до уваги керівником (начальником) при вирішенні питання преміювання військовослужбовців, не визначено, що проведення аналізу повинно якимось чином письмово відображатись у рапорті на преміювання тощо. Окрім того, незазначення у рапорті фактів, які б вказували на проведення аналізу виконання позивачем посадових обов`язків і завдань не означає, що безпосереднім керівником при вирішенні питань зменшення розміру надбавки та премії такий аналіз не проводився.
Зменшення розміру надбавки за особливості проходження служби та премії не є заходом дисциплінарної відповідальності, не потребує службового розслідування, доведеності вини військовослужбовця, а є суто управлінським рішенням, яке переслідує виховні цілі, підвищує зацікавленість військовослужбовця у результатах своєї служби. При цьому преміювання військовослужбовця є правом керівника, а не його обов`язком, розмір премій встановлюється для кожної особи в індивідуальному порядку, виходячи з рівня виконання нею службових обов`язків та дотримання військової дисципліни.
Суд підсумовує, що встановлення, збереження, зниження та припинення виплати надбавки та премії є самостійними правовими категоріями, які мають різні підстави та порядок застосування. У рапорті Заступника начальника Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України, який став підставою ухвалення оскаржуваного наказу про зниження надбавки та премії, вказані причини зниження доплати та премії (неналежне виконання службових обов`язків та відсутність позитивних результатів в роботі). При цьому, надання оцінки вказаним обставинам є дискрецією відповідача.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що наказ начальника Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України від 31.03.2025 №96/ОС-дск в частині зниженні розмірів надбавки за особливості проходження служби до 5% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років та преміювання до 5% посадового окладу з 07.03.2025 прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством.
З урахуванням викладеного, вимога щодо зобов`язання відповідача перерахувати та додатково виплатити грошове забезпечення в повному обсязі в період з 07.03.2025, з урахуванням раніше виплачених сум, яка є похідною від зазначеної вище, задоволенню не підлягає.
З тотожних мотивів не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому в задоволенні позову належить відмовити повністю.
Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до статті 139 КАС України відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу начальника Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України від 31.03.2025 №96/ОС-дск, в частині зниження розмірів надбавки за особливості проходження служби до 5% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років та преміювання до 5% посадового окладу з 07.03.2025, зобов`язання перерахувати та додатково виплатити грошове забезпечення у повному обсязі в період з 07.03.2025 по дату постановлення рішення у справі, з урахуванням раніше виплачених сум, зобов`язання виплатити 200000,00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду, - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 13 березня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Служба безпеки України (вул. Володимирська, 33,м. Київ,01001, ЄДРПОУ/РНОКПП 00034074) 

Суддя       Н.В. Друзенко