П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/15442/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Драновський Я.В. 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
02 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання вчинити відповідні дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок порушення вимог чинного законодавства пенсійний орган незаконно відмовив позивачу у зарахуванні до стажу державної служби періоду військової служби.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.11.2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 01.08.2025 №083850026853.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи в колгоспі з 29.06.1987 по 18.01.1991, з 28.05.1991 по 31.12.2003 та період проходження військової служби з 03.07.1988 по 12.05.1990 та призначити, здійснити нарахування та виплату пенсії за віком з 25.07.2025, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.07.2025 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду з заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.
До страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 03.06.1988 по 12.05.1990 згідно військового квитка серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня дата видачі документа.
Також, до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 29.06.1987 по 18.01.1991, з 28.05.1991 по 31.12.2003 згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , виданої 06.11.1987, оскільки відсутні відомості щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві та щодо реорганізації підприємства.
Враховуючи викладене, страховий стаж позивача склав 9 років 5 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії.
Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення від 01.08.2025 №083850026853 про відмову позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 в зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості.
Не погоджуючись таким рішенням пенсійного органу, позивач і звернувся до суду із цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Суд першої інстанції дійшов висновку про зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи та військової служби, що є підставою для зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд І інстанції дійшов до хибного висновку щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу: періоду проходження військової служби з 03.07.1988 по 12.05.1990 згідно військового квитка НОМЕР_3 , оскільки відсутня дата видачі документа, періоду роботи в колгоспі з 29.06.1987 по 18.01.1991 та з 28.05.1991 по 31.12.2003, згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 вид. 06.11.1987, оскільки відсутні відомості щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві та щодо реорганізації підприємства. Згідно наявних документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж становить 9 років 5 місяців 12 днів, що є недостатнім.
Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини у даній справі регулюються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія є щомісячною пенсійною виплатою в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа у випадках, визначених цим Законом.
Згідно зі статтею 8 Закону №1058-IV громадяни України, які застраховані відповідно до цього Закону та досягли встановленого пенсійного віку і мають необхідний страховий стаж, мають право на отримання пенсій.
Статтею 24 Закону №1058-IV визначено поняття страхового стажу як періоду, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески.
Разом із тим, положення статті 115 Закону №1058-IV визначають випадки призначення дострокової пенсії за віком окремим категоріям осіб.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у трудовій книжці позивача містяться записи про його роботу у періоди з 29.06.1987 по 18.01.1991 та з 28.05.1991 по 31.12.2003 у колгоспі, що є належним первинним документом, який підтверджує факт трудової діяльності.
Суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо зарахування зазначених періодів, правильно застосував положення статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року обчислюється за фактичною тривалістю роботи лише у разі встановлення факту невиконання мінімуму трудової участі без поважних причин.
При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач у спірні періоди не виконував встановлений мінімум трудової участі з його вини та без поважних причин, а отже підстав для неврахування зазначених періодів до страхового стажу не встановлено.
Крім того, суд першої інстанції вірно виходив із того, що неналежне ведення або оформлення документів з боку роботодавця не може покладатися в негативні наслідки на застраховану особу та не може бути підставою для позбавлення її права на соціальний захист і пенсійне забезпечення.
Також обґрунтованим є висновок суду щодо зарахування періоду проходження військової служби позивача до страхового стажу.
За змістом статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження такої служби.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни, та час проходження військової служби зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Згідно з відомостями трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , позивач у період з 03.07.1988 по 12.05.1990 проходив військову службу, у зв`язку з чим зазначений період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування спірних періодів роботи та військової служби до страхового стажу позивача, що, у свою чергу, є підставою для призначення пенсії за віком.
Доводи щодо неможливості зарахування періоду військової служби колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони не спростовують встановленого факту проходження позивачем військової служби та не ґрунтуються на вимогах закону.
Крім того, суд враховує, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 26.04.2023, що додатково свідчить про наявність підстав для застосування положень щодо призначення дострокової пенсії за віком.
За таких обставин колегія суддів погоджується, що позивач має право на призначення дострокової пенсії за віком як військовослужбовець, який брав участь у бойових діях.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.