Справа № 489/1825/24 
Провадження № 2/489/110/26

РІШЕННЯ
Іменем України

20 березня 2026 року м. Миколаїв 
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Микульшиної Г.А.,
із секретарем судового засідання Бородіною В.Ю.,
за участі:
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко О.І.,
відповідача ОСОБА_2 , її представника - адвоката Гавловської Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки та кадастрового номера, зобов`язання вчинити певні дії, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Миколаївська міська рада, фізична особа-підприємець ОСОБА_7 ,
встановив:
В березні 2024 року позивач ОСОБА_1 із використанням системи «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації земельної ділянки та кадастрового номера.
Свої вимоги мотивувала тим, що їй належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 742 кв.м. із кадастровим номером 4810136900:01:011:0011, призначена для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку. Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. Будинок АДРЕСА_2 з усіма побутовими будівлями і спорудами належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 – 13/50 часток, та іншим особам. Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці, яка межує з належною їй земельною ділянкою. Позивач зазначає, що у ОСОБА_2 та інших співвласників відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку за місцем розташування належного їм будинку. За правовстановлюючими документами, як побутові будівлі, приналежні до буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 належали літня кухня літ «Т», сарай літ. «П». Однак вона самочинно на місці вказаних господарських будівель побудувала, в тому числі частково на земельній ділянці позивачки, двоповерховий житловий будинок. В подальшому позивач дізналась про реєстрацію за заявою ОСОБА_2 земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_4 , із присвоєнням ділянці кадастрового номеру 4810136900:01:011:0043. Державна реєстрація земельної ділянки проведена на підставі технічної документації, виготовленої ФОП ОСОБА_8 на підставі договору, укладеному з ОСОБА_2 . Позивач вважає, що державна реєстрація земельної ділянки проведена з порушенням вимог діючого законодавства, технічна документація не відповідала вимогам закону. Зокрема, в ній відсутні необхідні документи щодо права власності відповідача на будинок; відсутні відомості про всіх співвласників будинку АДРЕСА_3 ; відсутня згода всіх власників будинку на реєстрацію ділянки; технічна документація не погоджена зі всіма співвласниками; наявні неправдиві відомості щодо власників вказаного будинку та суміжних землекористувачів. Також зауважувала, що мало місце накладення меж зареєстрованої та сформованої ділянки на межі належної їй земельної ділянки. Незважаючи на наявність підстав для відмови у реєстрації ділянки, вона була здійснена. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить суд:
-скасувати в Державному земельному кадастрі запис про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0651 га кадастровий номер 4810136900:01:011:0043, здійснений 02.11.2023 Відділом № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області;
-скасувати присвоєний цій ділянці кадастровий номер 4810136900:01:011:0043;
-зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області видалити записи про державну реєстрацію та кадастровий номер з Державного земельного кадастру та запис у Поземельній книзі про державну реєстрацію вказаної земельної ділянки;
-стягнути з відповідачів в рівних частках судові витрати. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.03.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження у справі. 
04.04.2024 від представника Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшли письмові пояснення як третьої особи на той час, згідно яких він зазначає, що судове рішення на вплине на права та обов`язки управління, в зв`язку з чим просило суд розглянути справу за його відсутності. 
05.04.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гавловської Ю.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона спростовує твердження позивача та просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову посилалась на те, що жодним доказом не доведено порушення межі та захват території ОСОБА_1 . При цьому вказувала, що передбачені діючим законодавством підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки у Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області були відсутні. Крім того зазначала, що відповідач ОСОБА_2 є лише заявником (ініціатором) при зверненні до Держгеокадастру з метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості. За оскаржуваним позивачем витягом з ДЗК про земельну ділянку від 02.11.2023 визначено лише межі, поворотні кути та координати поворотних точок в системі координат, а не визнано право власності за ОСОБА_2 . Таким чином права інших суміжників та співвласників нерухомого майна не порушено. Наразі земля перебуває в комунальній власності та знаходиться в загальному користуванні всіх співвласників будинку. Окремо представник відповідача зауважувала на тому, що накладення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 на межі земельної ділянки № НОМЕР_2 могло мати місце внаслідок помилок в технічній документації позивача, відсутності позначення поворотних кутів. 
26.04.2024 на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Олещук Т.Л. надійшло клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 01.05.2024 задоволено частково: витребувано у фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 належним чином посвідчені копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_4 , яка виготовлена інженером - землевпорядником ОСОБА_7 , замовником якої є відповідач ОСОБА_2 за договором № 110 від 13.10.2023, з повним пакетом документів, який надавався замовником для укладення цього договору та виготовлення технічної документації; витребувано у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентарної справи (технічну документацію) на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 .
22.05.2024 КП «ММБТІ» повідомило про неможливість виконання ухвали суду щодо направлення копії інвентаризаційної справи, оскільки вона перебуває в Миколаївському апеляційному суді на підставі ухвали від 13.02.2024. Документи від ФОП ОСОБА_7 надійшли на адресу суду 27.05.2024.
19.06.2024 від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він вважає вимоги позивача необґрунтованими та просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
01.08.2024 від представника позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій вона, посилаючись на не спростування відділом доводів позивача, просить задовольнити позов.
Крім того, 01.08.2024 представник позивача подала суду уточнену позовну заяву, в якій додала відповідачем Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, не зазначаючи його третьою особою та остаточно просить суд:
- визнати незаконною реєстрацію земельної ділянки площею 0,0651 га, кадастровий номер 4810136900:01:011:0043, здійснений 02.11.2023 Відділом № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області
- скасувати в Державному земельному кадастрі запис про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0651 га кадастровий номер 4810136900:01:011:0043, здійснений 02.11.2023 Відділом № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області;
- скасувати присвоєний цій ділянці кадастровий номер 4810136900:01:011:0043;
-зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області та Головне управління у Миколаївській області видалити записи про державну реєстрацію та кадастровий номер з Державного земельного кадастру та запис у Поземельній книзі про державну реєстрацію вказаної земельної ділянки.
Ухвалою суду від 01.08.2024 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 в редакції від 01.08.2024.
Іншою ухвалою суду від 01.08.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Гавловської Юлії Вікторівни про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі №489/2088/18. 
Також 01.08.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання, посилаючись на необґрунтованість доводів відзиву, наполягала на задоволенні позову. 
29.08.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Гавловської Ю.В надійшло клопотання про зупинення провадження за цією справою на підставі пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі №489/7932/23 (провадження № 2/489/2787/23), яка знаходиться в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Миколаївської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 про відновлення межі меж земельними ділянками, скасування речового права на земельну ділянку. Зазначила, що предметом розгляду справи № 489/7932/23 є саме відновлення межі між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 20.09.2024 задоволено вказане клопотання представника відповідача Горьковської Т.І.; постановлено зупинити провадження у справі №489/1825/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки та кадастрового номера, зобов`язання вчинити певні дії, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Миколаївська міська рада, ОСОБА_7 до набрання законної сили рішенням у справі №489/7932/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Миколаївської міської ради, Головного управління держгеокадастру у Миколаївській області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 про відновлення межі меж земельними ділянками, скасування речового права на земельну ділянку.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04.11.2024 вказану ухвалу від 20.09.2024 скасовано, направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
14.10.2024 від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на те, що таке управління не може бути належним відповідачем у вказаній справі, просило відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог до нього.
Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 05.08.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. 
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ткаченко О.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Гавловська Ю.В. в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. 
Від відповідача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 05.08.2025 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, причин неявки суду не повідомили, повідомлені про розгляд справи належним чином.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.12.2012, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Гавелею О.О., ОСОБА_1 на праві власності в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить цілий житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.11.2007 ОСОБА_10 на праві власності на підставі рішення Миколаївської міської ради від 14.09.2007 належить земельна ділянка площею 742 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (т. 1, а.с. 109). 
Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. 
Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
У відповідності до договору дарування від 09.12.2005, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Барсковою Л.Є., ОСОБА_11 подарував ОСОБА_2 13/50 часток домоволодіння АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 103). 
Згідно пояснень сторін вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_2 належить співвласникам в наступних частках: ОСОБА_2 - 13/50 часток, ОСОБА_3 - 13/50 часток, ОСОБА_6 - 9/50 часток, ОСОБА_5 - 1/5 частка, ОСОБА_4 - 1/10 частка. Відомості про інших співвласників домоволодіння - відсутні. 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.04.2024 наявні наступні відомості про реєстрацію права власності на буд. АДРЕСА_2 : ОСОБА_5 - 1/5 частка, ОСОБА_4 - 1/10 частка, ОСОБА_3 - 13/50 часток, ОСОБА_2 - 13/50 часток. (т. 1, а.с. 171-173). 
Як вбачається з матеріалів справи, домоволодіння АДРЕСА_2 , частина якого належить ОСОБА_2 , межує з домоволодінням АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 . 
У відповідності до акту обстеження земельної ділянки від 23.08.2017, складеного державними інспекторами Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, встановлено, що відповідно до правовстановлюючих документів загальна площа земельної ділянки АДРЕСА_1 складає 0,0742 га. Відповідно до проведених інженерно-геодезичних відшукувань фактична площа землекористування складає 0,0713 га. Таким чином площа частини земельної ділянки зайнята будівлями та спорудами суміжного землекористувача складає 0,0040 га (т. 1, а.с. 18-19). 
В провадженні Інгульського районного суду м. Миколаєва та Миколаївського апеляційного суду перебувала справа № 489/2088/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування приватизації земельної ділянки шляхом визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради та визнання незаконним державного акту про право власності на земельну ділянку. 
В межах розгляді справи № 489/2088/18 Інгульським районним судом м. Миколаєва було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області. 
Згідно висновку експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області № 115-108 від 10.11.2021 встановлено, що суміжна межа земельних ділянок АДРЕСА_6 на дату проведення експертизи проходить вздовж всіх господарських споруд (літ. Ю – сарай, літ Г, г, г’, г’’- літня кухня з тамбуром. Котельнею й сараєм, літ. Ж – сарай, літ. У – сарай, реконструйовані сарай літ. П і літня кухня літ. Т під житловий будинок) з їх тильної (бокової) граничної стіни, які розташовані з лівої сторони земельної ділянки АДРЕСА_3 . На дату проведення експертизи межа є ломаною (не прямою) зі сторони колишнього сараю літ. П та літньої кухні літ. Т (нині двоповерховий житловий будинок), зі сторони паркану зі штучного гранітного каміння, що розташований вздовж суміжної межі та сараю літ. У по тильній межі його забудови. Між межами земельних ділянок за адресами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_7 , встановленої до 22.11.2007 та існуючої на теперішній час, є невідповідність. Визначити варіанти усунення невідповідності межі земельних ділянок за вказаними адресами не є можливим (т. 1, а.с. 51-64). 
Відповідно до рішення Ленінського (Інгульського) районного суду м. Миколаєва від 21.06.2023 по справі № 489/2088/18 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власним майном – відмовлено; в задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Миколаївської міської ради, Управління Держкомземагенства у м. Миколаєві про скасування приватизації земельної ділянки, шляхом визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради та визнання незаконним державного акту про право власності на земельну ділянку – відмовлено (т. 1, а.с. 32-48).
Згідно постанови Миколаївського апеляційного суду від 08.04.2025 по справі № 489/2088/18 рішення Ленінського (Інгульського) районного суду м. Миколаєва від 21.06.2023 в оскаржуваній частині залишено без змін (т. 3, а.с. 18-28). При цьому при розгляді вказаної справи Миколаївським апеляційним судом було встановлено, що твердження експерта про те, що суміжна межа між домоволодіннями була зміщена в бік побудованого житлового будинку ОСОБА_2 з огляду на дані кадастрового плану не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про встановлення меж земельних ділянок станом на час видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_10 у 2007 році. 
Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
13.10.2023 ОСОБА_2 звернулась до ФОП ОСОБА_7 із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 246, зворотня сторона). На виконання вказаної заяви інженером – землевпорядником ФОП ОСОБА_7 було виготовлено технічну документацію (т. 1, а.с. 244-262). 
На підставі вищезазначеної документації із землеустрою державним кадастровим реєстратором відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгоеокадастру у Закарпатській області проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 4810136900:01:011:0043. 
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.11.2023 № НВ-2100476762023 зареєстровано відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 4810136900:01:011:0043 за адресою: АДРЕСА_4 , землі житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа земельної ділянки 0,0651 га (т. 1, а.с. 88-98). При цьому у вказаному витягу відсутні відомості про власника земельної ділянки, землекористувачів, тощо. Проте визначено кадастровий план ділянки, опис її меж, координати поворотних точок меж земельної ділянки, експлікація земельних угідь. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що державна реєстрація земельної ділянки проведена з порушенням вимог діючого законодавства, технічна документація не відповідала вимогам закону. Зокрема, в ній відсутні необхідні документи щодо права власності відповідача на будинок; відсутні відомості про всіх співвласників будинку АДРЕСА_3 ; відсутня згода всіх власників будинку на реєстрацію ділянки; технічна документація не погоджена зі всіма співвласниками; наявні неправдиві відомості щодо власників вказаного будинку та суміжних землекористувачів. Також зауважувала, що мало місце накладення меж зареєстрованої та сформованої ділянки на межі належної їй земельної ділянки.
За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. 
Положеннями ст. 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.
Згідно зі ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
У відповідності о ст. 6 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" організаційну систему державної реєстрації прав становлять:  Міністерство юстиції України та його територіальні органи;  суб`єкти державної реєстрації прав:  виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;  державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).
Держгеокадастр, його структурні підрозділи та посадові особи – державні кадастрові реєстратори здійснюють державну реєстрацію земельних ділянок, а не прав на них. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ст. 1 ЗУ «Про державний земельний кадастр»). 
Відповідно до ч. 18 ст. 21 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» заява про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, змін до таких відомостей, документація із землеустрою, документація з оцінки земель та інші документи, які відповідно до цього Закону є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, подаються до органів, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру, в електронній формі засобами телекомунікаційного зв`язку. Визначення державного кадастрового реєстратора, уповноваженого на розгляд таких документів та внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надання мотивованої відмови у їх внесенні, здійснюється в день подання заяви за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості.
Згідно ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:
особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;
власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;
органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);
замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву);
замовника документації із землеустрою, за якою здійснюється формування земельної ділянки державної, комунальної власності, у випадках, коли розроблення такої документації відбувається без дозволу органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування;
власника земельної частки (паю) або його спадкоємця (у разі формування земельної ділянки в порядку виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв);
особи, визначені частиною першою статті 118 Земельного кодексу України, у тому числі власника нерухомого майна (будівлі, споруди), розташованої на земельній ділянці, що надається (передається) із земель державної чи комунальної власності, або його спадкоємця.
Для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:  заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;  документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки, в електронній формі та формі електронного документа (ч. 4 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»).
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:  перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;  за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.
Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:  подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;  невідповідність поданих документів вимогам законодавства;  знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Відмова в державній реєстрації земельної ділянки з підстав, не передбачених цією частиною, заборонена.
Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства.
Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Верховний Суд зазначає, що на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. 
Звертаючись до суду з позовом у справі, що розглядається, ОСОБА_1 оспорює правомірність формування земельної ділянки, якою частково користується відповідач ОСОБА_2 , посилаючись, серед іншого, на те, що вона частково сформована за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у її власності. 
Частинами першою, другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 
Відповідно частин першої - п`ятої, дев`ятої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 580/168/16-ц викладено правовий висновок, що погодження меж є допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки з власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради у затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 514/1571/14 та у справі № 350/67/15 зазначено, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Водночас, стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, необхідно вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки, правового значення вони не мають.
За таких обставин, твердження позивача ОСОБА_1 про порушення порядку реєстрації (формування) спірної земельної ділянки з кадастровим номером 4810136900:01:011:0043, які мають мати наслідком відмову в реєстрації такої ділянки уповноваженим органом, не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищевикладеними положеннями діючого законодавства та висновками Верховного Суду. 
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц, для висновків про порушення прав позивача визначенням меж сусідніх земельних ділянок мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивача, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.
Належних, достовірних та неспростовних доказів порушення права позивача у зв`язку із формуванням та реєстрацією спірної земельної ділянки матеріали справи не містять.
У відповідності до постанови Миколаївського апеляційного суду від 08.04.2025 по справі № 489/2088/18 встановлено, що з огляду на дані кадастрового плану не можуть бути прийняті до уваги твердження про те, що межа між спірними земельними ділянками порушена з боку землекористувача ОСОБА_2 , оскільки відсутні дані про встановлення меж земельних ділянок станом на час видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_10 у 2007 році. Крім того, з пояснень сторін при розгляді справи було встановлено, що відомості про земельну ділянку АДРЕСА_1 в Державному земельному кадастрі станом на час формування в даному кадастрі відомостей про земельну ділянку АДРЕСА_2 - були відсутні. 
Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Відповідно до положень частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, норми матеріального права, які підлягають застосуванню, надавши оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності та з огляду на недоведеність позивачем порушення свого права під час внесення до Державного земельного кадастру відомостей про спірну земельну ділянку (її формування і реєстрації), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, №4909, параграф 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). 
Враховуючи викладене, інші аргументи позивача, визначені нею як підстави звернення до суду із даним позовом, не мають вирішального значення для розгляду справи і не спростовують висновків суду про відмову у задоволенні позову. 
Окрім викладеного, суд вважає за необхідне зауважити наступне. 
Позивачем ОСОБА_1 не в повному обсязі визначено склад сторін та осіб, які повинні брати участь у справі, оскільки рішенням суду безпосередньо вирішуються питання про права та обов`язки власника спірної земельної ділянки, яким, згідно матеріалів справи, є Миколаївська міська рада, які не залучена до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача).
Необхідно зазначити, що належними відповідачами у таких справах є особа, яка є власником чи користувачем суміжної земельної ділянки, щодо реєстрації якої виник спір. 
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено – суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем. 
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд –
вирішив:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки та кадастрового номера, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ;
відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ЄДРПОУ 39766716, адреса: м. Ужгород, пл. Народна, 4;
відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ЄДРПОУ 39825404, адреса: м. Миколаїв, просп. Миру, 34; 
відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ;
третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП невідомо, адреса: АДРЕСА_4 ; 
третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП невідомо, адреса: АДРЕСА_4 ;
третя особа: ОСОБА_5 , РНОКПП невідомо, адреса: АДРЕСА_4 ;
третя особа: ОСОБА_6 , РНОКПП невідомо, адреса: АДРЕСА_4 ;
третя особа: Миколаївська міська рада, ЄДРПОУ 26565573, адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20;
третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_8 . 
Повний текст рішення складено 20.03.2026.

Суддя Г.А.Микульшина