Справа № 468/213/26
Провадження №2/485/367/26

Заочне рішення
іменем України

15 квітня 2026 року  м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючий - суддя Соловйов О.В.,
секретар судового засідання Гусарова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АБЕКОР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Абекор" (далі ТОВ "ФК "АБЕКОР") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 квітня 2025 року між ТОВ "ФК "АБЕКОР" та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 1697432 зі змінами від 19 травня 2025 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15700,00 грн строком до 07 серпня 2025 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, які визначені в таблиці (графік платежів) обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого допустив заборгованість у розмірі 28134,40 грн, з яких: 15700,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 12434,40 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також понесені судові витрати у розмірі 2662,40 грн судового збору, 10000,00 грн на професійну правову допомогу та 133,50 грн за відправку документів відповідачу.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача при зверненні в позовній заяві просив про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов.
За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.
У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що 19 квітня 2025 року між ТОВ "ФК "АБЕКОР" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1697432, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 15700,00 грн, строком на 80 днів з кінцевим терміном повернення до 07 липня 2025 року (включно), а останній зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором (а.с. 60-77). 
Згідно п.1.3 Умов договору сторони погодили, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартсоті кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів0, що є Додатком № 1 до цього договору. Кількість платежів - 2 платежі. Періодичність платежів: 1-й платіж через 30 днів - період, що починається з моменту укладення договору та закінчується останнім днем (включно), встановленим для сплати першого платежу (перший період користування кредитом); 2-й платіж через 50 днів - період, що починається з наступного дня, що слідує за останнім днем (включно) встановленим для сплати другого платежу (другий період користування кредитом).
Згідно п. 1.4 Умов договору, процентна ставка за користування коштами кредиту визначена: п.п. 1.4.1 договору - базова процентна ставка 0,9900% в день, що застосовується протягом першого періоду користування кредитом; п.п. 1.4.2 договору - основна процентна ставка 0,99 % в день, що застосовується протягом другого періоду користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1 Умов договору, кошти кредиту надаються кредитором у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 що емітована банком України.
Пунктом п.4.1 Умов договору визначено, строк кредиту може бути продовжено за ініціативою позичальника на кількість днів, запропоновану кредитором (умови продовження строку кредиту, що пропопнуються кредитором, публікуються на сайті), на підставі правочину, що укладається між сторонами.
Кредитний договір № 1697432 від 19 квітня 2025 року укладений в електронній формі та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором z33609, що відповідає ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію".
Крім того, 19 травня 2025 року між ТОВ "ФК "АБЕКОР" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 1697432 від 19 квітня 2025 року, за умовами якої сторони домовились про продовження строку кредитування з кінцевим терміном повернення кредиту 07 серпня 2025 року (а.с. 42-46).
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу кредит в сумі 15700,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 , за допомогою системи EasyPay, що підтверджується довідкою ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" від 26 січня 2026 року № 19725 (а.с. 35) та наданою квитанцією до платіжної інструкції № 20197-1363-209611966 від 19 квітня 2025 року про перерахування коштів кредмиту на рахунок позичальника (а.с.54). 
Крім того, отримання відповідачем кредитних коштів підтверджено інформацією АТ КБ "Приватбанк" від 21 березня 2026 року № 20.1.0.0.0/7-260318/14262-БТ, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , на рахунок якої було зарахування коштів на суму 15700,00 грн від 19 квітня 2025 року (а.с.106).
Згідно наданого позивачем розрахунку, в зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань у відповідача ОСОБА_1 станом на 07 серпня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 28134,40 грн, з яких: 15700,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 12434,40 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами (а.с.50-53).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору, отримання кредиту. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. 
Відповідач не довів належного виконання зобов"язань за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростував, відзив на позов не надав.
Враховуючи вище наведене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи диспозитивність процесу, приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовані та підлягають до задоволення у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між стронами суд враховує наступне.
За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (а. с. 80).
Таким чином, у зв"язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, сплачений судовий збір в сумі 2662,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать: витрати на професійну правничу допомогу, пов"язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України).
За звернення позивачем до суду з вказаним позовом, останнім також понесено витрати за відправку документів відповідачу у розмірі 133,50 грн, на підтвердження чого надано опис вкладення до листа про відправку поштового дправлення на адресу відповідача (а.с. 47), які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). 
У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. 
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. 
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зробив висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права встановить, що розмір гонорару є завищеним, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним згідно ціни позову.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 22122025 від 22 грудня 2025 року укладеного між ТОВ "ФК "АБЕКОР" та адвокатським бюро "Наталії Пухи" (а.с. 21-26), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Пухи Н.С. (а.с. 28), ордер на надання правничої допомоги (а.с. 27), рахунок № 1697432 від 28 січня 2026 року (а.с. 78), акт приймання-передачі наданих послуг від 30 січня 2026 року, згідно якого загальна вартість за послуги з надання правової (правничої) допомоги наданої клієнту складає 10000,00 грн (а.с. 30-31).
Суд бере до уваги, що позовні вимоги ґрунтуються на праві грошової вимоги, що виникло з правочину, укладеного у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною. 
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 10000,00 грн є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи, пов`язаної з розглядом справи у суді та її доцільністю).
Таким чином, беручи до уваги обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми понесених ним витрат в розмірі 3000,00 грн, оскільки, такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність.
Керуючись ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АБЕКОР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АБЕКОР" (ЄДРПОУ 39287145) заборгованість за кредитним договором № 1697432 від 19 квітня 2025 року, в сумі 28134,40 грн (двадцять вісім тисяч сто тридцять чотири грн 00 к.), з яких: 15700,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 12434,40 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві грн 40 к.), відправки документів відповідачу у розмірі 133,50 грн (сто тридцять три грн 50 к.) та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн (три тисячі грн 00 к).
У стягненні решти витрат на правову допомогу позивачу відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення – 15 квітня 2026 року.

Суддя О. В. Соловйов