КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2026 року м. Київ справа №640/21528/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 04.11.2019 №2761.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» залишено без задоволення.
08 квітня 2021 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 скасовано та направлено справу на новий розгляд.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.04.2021 дану справу передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду міста Києва Васильченко І.П.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2021 адміністративну справу прийнято до провадження та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Надалі, у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», матеріали цієї справи були передані за територіальною підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.
На адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи №640/21528/19, які за результатами автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Балаклицькому А.І.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя Балаклицький А.І.) відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку судді Балаклицького А.І., розпорядженням керівника апарату Київського окружного адміністративного суду справу передано на повторний автоматичний розподіл справ.
Відповідно до автоматичної системи документообігу, справу перерозподілено судді Київського окружного адміністративного суду Колесніковій І.С.
Ухвалою суду від 18.10.2024 справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
В обґрунтування позовних позивач зазначив, що наказ Головного управління ДПС у м. Києві від 04 листопада 2019 року №2761 «Про проведення фактичної перевірки» є протиправним та незаконними, таким, що оформлений з порушеннями пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України та не може бути підставою для проведення фактичної перевірки. Так, представник позивача зазначив, що у спірному наказі не зазначено конкретної підстави, за наявності якої може проводитись фактична перевірка, а лише перераховано норми Податкового кодексу України, а саме: відсутні правові підстави для призначення фактичної перевірки позивача на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України, оскільки позивач не допускав жодного порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що спірний наказ Головного управління ДПС у м. Києві від 04 листопада 2019 року №2761 «Про проведення фактичної перевірки» повністю відповідає вимогам діючого законодавства. Так, оскільки у спірному наказі зазначені усі необхідні реквізити, а ПК України, на думку представника відповідача, не вимагає вказувати у наказі на перевірку всю податкову інформацію, яка слугувала підставою для такої перевірки, приймаючи до уваги те, що перед початком перевірки представнику підприємства були пред`явлені необхідні документи (службові посвідчення, направлення на перевірку, наказ), то у контролюючого органу були наявні підстави для реалізації наказу на проведення фактичної перевірки підприємства. З огляду на зазначене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представник позивача надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій спростовував висновки, викладені у відзиві на позовну заяву, також звертав увагу суду на правову позицію Верховного Суду, яка також зазначена представником позивача у позовній заяві.
В той же час, представником відповідача надано додаткові пояснення, в яких останній наголосив на тому, що лист Державної податкової служби України від 30 жовтня 2019 року №4039/7/99-00-04-01-02-17 є належним доказом та обґрунтованою підставою для видачі оскаржуваного наказу, оскільки в даному листі викладені обставини, що можуть свідчити про порушення позивачем у сфері обігу підакцизних товарів, запобігання незаконному обігу алкогольної продукції, а саме у позивача відсутнє приміщення для зберігання великої кількості алкогольної продукції.
Крім того, представник відповідача надав додаткові пояснення №2, в яких звертав увагу суду на правові позиції Верховного Суду в аналогічних справах.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління ДПС у м. Києві отримало лист від Державної податкової служби України від 30 жовтня 2019 року №4039/7/99-00-04-01-02-17, в якому зазначено, що «Державною податковою службою України здійснено аналіз наявної інформації щодо обсягів придбання та реалізації підакцизних товарів у оптових мережах та встановлено, що TOB «ЛКО ГРУП» (код 40762306) протягом 2019 року здійснювано закупівлю великих обсягів алкогольної продукції з метою подальшої її реалізації. Але, відповідно до поданої звітності, у суб`єкта господарювання станом на 01.10.2019 обліковуються значні обсяги алкогольної продукції (у тому числі пива, лікеро-горілчаної продукції). Крім цього, за наявною інформацією, суб`єктом господарювання надаються послуги по зберіганню алкогольних напоїв, які належать іншим підприємствам, діяльність яких пов`язана з оптовим продажем підакцизних товарів.
З метою недопущення порушень у сфері обігу підакцизних товарів, запобігання незаконному обігу алкогольної продукції, упередження можливих втрат бюджету по сплаті акцизного податку, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, зобов`язую вжити заходів щодо проведення фактичної перевірки TOB «ЛКО ГРУП» (код 40762306)».
Головним управлінням ДПС у м. Києві з метою перевірки дотримання вимог чинного законодавства яке регулює обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних та тютюнових виробів та з метою запобігання незаконному обігу підакцизних товарів та упередження можливих втрат бюджету по сплаті акцизного податку здійснюється відпрацювання суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію підакцизних товарів, на підставі підпунктів 80.2.2, 80.2.5, пункту 80.2 статті 80 ПК України, Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» наказом Головного управління державної податкової служби України у м. Києві від 04 листопада 2019 року №2761 призначено фактичну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП».
Відповідно до вищевказаного наказу Головного управління ДПС у м. Києві, були видані наступні направлення: від 05 листопада 2019 року №1671/26-15-32-01 та від 05 листопада 2019 року №1693/26-15-32-01.
До проведення фактичної перевірки працівників Головного управління ДПС у м. Києві не було допущено, що підтверджується складеними актами відмови від допуску до перевірки від 05 листопада 2019 року №59/26-15-32-01-10.
За адресою: м. Київ, вул. Екскаваторна 35, особа за дорученням після ознайомлення з наказом та направленням на перевірку розписався в направленнях та отримав копію наказу, але відмовив у допуску до проведення фактичної перевірки та наданні дозвільних документів на здійснення господарської діяльності, у зв`язку з тим, що «наказ не відповідає чинному законодавству».
Уважаючи наказ про проведення перевірки протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно підпункту 75.1.3. пункту 75.1. статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Підпункт 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 ПК України визначає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо правомірності наказу Головного управління Державної податкової служби у м.Києві від 04 листопада 2019 року №2761 «Про проведення фактичної перевірки».
Суд зазначає, що під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень визначених Податковим Кодексом.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підставою проведення фактичної перевірки, визначеної підпунктом 80.2.5 п.п. 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Як вже зазначалось, оскаржуваний наказ винесений на підставі записки (листа) в.о. директора Департаменту адміністрування податків Державної податкової служби України від 30 жовтня 2019 року №4039/7/99-00-04-01-02-17, з якого вбачається, що за наслідками аналізу наявної інформації щодо обсягів придбання та реалізації підакцизних товарів у оптових мережах встановлено, що TOB «ЛКО ГРУП» (код ЄДРПОУ 40762306) протягом 2019 року здійснювало закупівлю великих обсягів алкогольної продукції з метою подальшої її реалізації. Але, відповідно до поданої звітності, у суб`єкта господарювання станом на 01 жовтня 2019 року обліковуються значні обсяги алкогольної продукції (у тому числі пива, лікеро-горілчаної продукції). Крім цього, за наявною інформацією, суб`єктом господарювання надаються послуги по зберіганню алкогольних напоїв, які належать іншим підприємствам, діяльність яких пов`язана з оптовим продажом підакцизних товарів.
Суд зазначає, що інформація (в цьому випадку лист Державної податкової служби) на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.
Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 04 грудня 2018 року у справі 820/4894/18, від 11 вересня 2020 року у справі №640/21536/19.
Суд зазначає, що в основу проведення фактичної перевірки позивача податковим органом покладено підпункти 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
Зазначеними пунктами передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема:
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункти 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України).
Судом, на виконання вимог Верховного Суду у даній справі, досліджена інформація, наведена в листі Державної податкової служби України від 30 жовтня 2019 року №4039/7/99-00-04-01-02-17, та встановлено відсутність в цьому листі інформації, яка б чітко вказувала на конкретні порушення законодавства товариством, посилання на норми права, які порушені або можливо порушені платником податків.
Тобто, відповідачем, у порушення наведених вище правових вимог, на визначено які саме порушення допустив позивач, що могло б бути підставою для проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України, як про це зазначив Верховний Суд переглядаючи дану справу.
Таким чином, судом встановлено, що оскаржуваний наказ прийнято відповідачем з порушенням визначеної законом процедури його прийняття, без наявності визначених для цього ПК України підстав, а тому, враховуючи висновки Верховного Суду, сформульовані за наслідком розгляду даної справи, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення та наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921, 00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» (03062, місто Київ, вулиця Екскаваторна, будинок 35; код ЄДРПОУ 40762306) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправним та скасування наказу – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві №2761 від 04 листопада 2019 року «Про проведення фактичних перевірок» в частині перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» за адресою: місто Київ, вулиця Екскаваторна, будинок 35.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО ГРУП» понесені останнім судові витрати у розмірі 1 921, 00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.