номер провадження справи 27/192/25 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 Справа № 908/3458/25

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи
за позовом: Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, м. Київ, 03035, ідентифікаційний код юридичної особи 00032767)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Атіс Групп Україна” (вул. Олександрівська, буд. 35, офіс 3, м. Запоріжжя, 69063, ідентифікаційний код юридичної особи 42680236)
про стягнення 611 716 грн 00 коп.

за участю 
позивача: Чечель К.І., довіреність № 300-02/17 від 28.11.2025, посвідчення № 38 від 02.04.2024
відповідача: не з`явились

СУТЬ СПОРУ:

Антимонопольний комітет України звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Атіс Групп Україна” про стягнення пені у розмірі 611 716 грн 00 коп. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2025 позовну заяву передано судді Дроздовій С.С., присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3458/25.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3458/25, присвоєно справі номер провадження 27/192/25. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 17.12.2025.
Ухвалою суду від 17.12.2025 відкладено підготовче провадження, засідання суду призначено на 19.01.2026.
Ухвалою суду від 19.01.2026 підготовче провадження закрито, призначено справу по суті 09.02.2026.
09.02.2026 суд розпочав розгляд справи по суті.
Судове засідання 09.02.2026 проводилось за допомогою підсистеми “Електронний суд” та фіксацією судового засідання vkz.court.gov.ua.
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, далі ГПК України, суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). За заявою будь-кого з учасників справи або за ініціативою суду повне фіксування судового засідання здійснюється за допомогою відеозаписувального технічного засобу (за наявності в суді технічної можливості та за відсутності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу).
Суддею оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено учасникам справи їх права, у тому числі право заявляти відводи. 
Відводів складу суду не заявлено.
09.02.2026 позивач підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у позові. Просив суд задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача пеню у розмірі 611 716 грн 00 коп. 
09.02.2026 відповідач не з`явився в судове засідання, про час та місце судового засідання, був повідомлений належним чином. Письмовий відзив не надав.
Ухвали Господарського суду Запорізької області від 24.11.2025, 17.12.2025 та 19.01.2026 у справі направлялись судом на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю “Атіс Групп Україна” - вул. Олександрівська, буд. 35, офіс 3, м. Запоріжжя, 69063, проте, конверти повернулись з відмітками: “адресат відсутній за вказаною адресою” та “закінчення встановленого терміну зберігання”.
За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно.
Отже, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. За змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18). Тож відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися з ухвалою суду у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Таким чином, сам лише факт неотримання поштової кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належними адресами та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для кореспонденції (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.07.2018 у справі № 44/227-б).
Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 по справі № 911/3142/19, відповідно до яких направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Суд зважає на положення ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, п.п. 4 та 5 ч. 6 якої визначено, що днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до відповіді № 2133555 від 16.12.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо місцезнаходження юридичної особи – Товариства з обмеженою відповідальністю “Атіс Групп Україна” є: вул. Олександрівська, буд. 35, офіс 3, м. Запоріжжя, 69063, що відповідає адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві. 
Судом також враховано, що про хід розгляду справи, дату, час і місце проведення судового засідання у даній справі сторони могли дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України “Єдиний державний реєстр судових рішень”: //reyestr. court. gov. ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України “Про доступ до судових рішень” № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
Суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/3458/25.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи.
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.
Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.
У судовому засіданні 09.02.2026, в порядку ст. 217 ГПК України суд закінчив порядок з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів – ст. 218 ГПК України.
Судові дебати – частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі. 
Заслухавши представника позивача, дослідивши докази, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.
Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача, суд 

УСТАНОВИВ:

Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України за наслідками розгляду справи № 2/01-232-21 прийнято рішення від 03.12.2024 № 75-р/тк “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” (далі – рішення Комітету).
Вказаним рішенням Комітету постановлено визнати, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Атіс Групп Україна» (відповідач у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал груп сталь» вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю «Протипожежний трубопровід O152мм (або еквівалент) СЗС ДК 021:2015 - 44160000-9 (Магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби)», проведених державним підприємством «СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ» відповідно до ідентифікатора в системі «Ргоzогго» UА-2019-12-03-000680-b. 
Накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Атіс Групп Україна» (відповідач у справі) штраф у розмірі 611 716 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III “Про захист економічної конкуренції”, рішення Комітету набирають чинності з дня їх прийняття. 
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III “Про захист економічної конкуренції” рішення надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. 
Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 56 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III “Про захист економічної конкуренції” особа, на яку накладено штраф рішенням органу Комітету, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. 
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 62 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III “Про захист економічної конкуренції” строки, в межах яких вчиняються відповідні дії, зокрема при розгляді заяв про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання, при розгляді справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції тощо, встановлюються законодавством про захист економічної конкуренції, а також органами Комітету. Зазначені строки визначаються календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу. Перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. Строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, який обчислюється місяцями, припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця. У разі, коли останній день припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день. 
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III “Про захист економічної конкуренції” рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Комітету інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі) надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. 
Відповідно до інформації розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на день прийняття рішення Комітету, юридична адреса відповідача була: просп. Науки, буд. 30, м. Київ, 03028.
Копія рішення Комітету була надіслана Комітетом відповідачу разом із супровідним листом від 16.12.2024 № 145-26.13/09-12100е, який був повернутий із відділення Укрпошти як не вручене. 
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у разі, якщо вручити рішення немає можливості, рішення органів Комітету вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України «Голос України», газета Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», «Офіційний вісник України», друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).
Інформація про прийняте рішення Комітету була оприлюднена в офіційному друкованому органі центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур`єр» від 01.02.2025 № 25 (7950). 
Таким чином, рішення Комітету вважається врученим відповідачу 11.02.2025. 
Отже, строк для добровільної сплати штрафу, накладеного рішенням Комітету, закінчився 11.04.2025.
Відповідно до ч. 8 та 9 ст. 56 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III “Про захист економічної конкуренції” у разі якщо протягом строку, встановленого абз. 1 ч. 3 цієї статті (двомісячний строк для сплати штрафу), рішення органу Комітету не виконується, Голова Комітету видає наказ про примусове виконання рішення органу Комітету, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу; наказ Голови Комітету про примусове виконання рішення органу Комітету, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу, є виконавчим документом, який пред`являється до органів державної виконавчої служби для примусового виконання в порядку, визначеному законом. 
Комітетом видано наказ про стягнення з відповідача штрафу у дохід загального фонду Державного бюджету України, який був пред`явлений для примусового виконання до органів Державної виконавчої служби. 
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III “Про захист економічної конкуренції” заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення органу Комітету до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Зазначений строк не підлягає поновленню. 
Відповідач Рішення № 75-р/тк від 03.12.2024 у судовому порядку не оскаржував.
Отже, Рішення № 75-р/тк від 03.12.2024 є законним та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III “Про захист економічної конкуренції” та ст. 22 Закону України від 26.11.1993 № 3659-XII “Про Антимонопольний комітет України” є обов`язковим до виконання. 
Відповідно до ч. 13 ст. 56 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III “Про захист економічної конкуренції” протягом п`яти днів з дня сплати штрафу та пені суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Комітету документи, що підтверджують сплату штрафу та пені. 
Станом на день подання позовної заяви, відповідно до інформації розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач змінив місцезнаходження та знаходиться за адресою: вул. Олександрівська, буд. 35, офіс 3, м. Запоріжжя, 69063, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Комітет не отримував від відповідача, а також і від органів Державної виконавчої служби документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного рішенням Комітету, а також Комітет не отримував від відповідача документів, що підтверджують сплату пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Комітету.
Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III “Про захист економічної конкуренції” за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III “Про захист економічної конкуренції”, має обов`язковий характер та не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв`язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій. Таку ж правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2018 у справі № 914/607/17.
Період нарахування пені за прострочення сплати штрафу визначено позивачем з 12.04.2025 (наступний день після двомісячного строку для сплати штрафу, накладеного рішенням Комітету) по 15.10.2025 включно (день до якого розраховано пеню). Кількість днів прострочення сплати штрафу становить 187 днів. Розмір пені за один день прострочення сплати штрафу становить: 611 716 х 1,5 % = 9 175,74 гривень, де 611 716 - розмір штрафу, накладеного рішенням Комітету; 1,5 % - відсоток від суми штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції». За 187 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить: 9 175,74 х 187 = 1 715 863,38 гривень.
Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III “Про захист економічної конкуренції” розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Комітету.
Отже, розмір пені становить 611 716 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 7 та 14 ст. 56 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III “Про захист економічної конкуренції” у разі несплати пені органи Комітету стягують пеню у судовому порядку. Суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету. 
Відповідно до ст. 25 Закону України від 26.11.1993 № 3659-XII “Про Антимонопольний комітет України” з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Комітет, територіальні відділення Комітету у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду про стягнення несплаченої у добровільному порядку пені. 
Відповідач не надав доказів сплати штрафу, накладеного на відповідача Рішенням № 75-р/тк від 03.12.2024, в загальному розмірі 611 716 грн 00 коп. та пені в розмірі 611 716 грн 00 коп., нарахованої за прострочення сплати штрафу. Заперечень проти позову також не надав.
Враховуючи викладене, суд визнав обґрунтованими та задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 611 716 грн 00 коп. за прострочення сплати штрафу із зарахуванням зазначеної суми в дохід загального фонду Державного бюджету України.
Відповідно до ст. 327 ГПК України та ст. 15 Закону України “Про виконавче провадження” виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції; наказ надсилається стягувачу після набрання судовим рішенням законної сили; за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів, що приймаються судами у справах, які розглядаються в порядку цивільного, адміністративного та господарського судочинства, стягувачем виступає державний орган, за позовом якого судом прийнято відповідне рішення.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За змістом ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінка доказів - це розумова, пізнавальна діяльність суду, яка полягає у дослідженні якісних і кількісних ознак зібраних доказів у конкретній справі. Закон не регулює порядок роздумів судді. Проте норми права встановлюють зовнішні умови, гарантії, які забезпечують істинність логічних висновків суддів.
Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20.
При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини по справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначив, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі “Горнсбі поти Греції” зазначено: “…Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу – у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним – і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. 
Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.
Позивач надав докази в підтвердження не сплати вчасно відповідачем штрафу та пені.
Відповідач не спростував доводи позивача, не надав доказів оплати штрафу та пені за прострочення відповідачем сплати штрафу. 
Інші доводи та докази учасників справи, детальну оцінку яких не наведено у рішенні, позаяк вони не покладені судом в його основу, не спростовують вищевикладених висновків суду.
Дослідивши наявні матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судовий збір, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача в розмірі 7 340 грн 59 коп.
Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Антимонопольного комітету України до Товариства з обмеженою відповідальністю “Атіс Групп Україна” задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Атіс Групп Україна” (вул. Олександрівська, буд. 35, офіс 3, м. Запоріжжя, 69063, ідентифікаційний код юридичної особи 42680236) пеню у розмірі 611 716 (шістсот одинадцять тисяч сімсот шістнадцять) грн. 00 коп. із зарахуванням зазначеної суми у дохід загального фонду Державного бюджету України, отримувач: ГУК у м. Києві / Соломян. р-н, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA278999980313090106000026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Атіс Групп Україна” (вул. Олександрівська, буд. 35, офіс 3, м. Запоріжжя, 69063, ідентифікаційний код юридичної особи 42680236) на користь Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, 45, м. Київ, 03035, ідентифікаційний код 00032767) (отримувач: Антимонопольний комітет України, код ЄДРПОУ: 00032767, банк: Державна казначейська служба України, рахунок: UA438201720343120001000001719) судовий збір у розмірі 7 340 (сім тисяч триста сорок) грн. 59 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 19.02.2026.

Суддя С.С. Дроздова 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.