Справа № 137/1865/25
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2026 р.

Літинський районний суд Вінницької області   в складі головуючого судді Желіховського В.М.     секретаря судового засідання Гречанівської В.В.      розглянувши у судовому засіданні в селищі Літин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою мотивуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . 
Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку із по господарськими спорудами, які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до копії архівного витягу з рішення Літинської сільської ради від 01.04.1994 року було вирішено передати ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 0,65 га. для ведення підсобного господарства, яка знаходиться біля будинку по АДРЕСА_2 (так у документі).
Вищевказана земельна ділянка була розділена на декілька частин яким були присвоєні кадастрові номери, а саме:
- кадастровий номер 0522484200:03:001:0322, площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована АДРЕСА_1 .
- кадастровий номер 0522484200:03:001:0323, площею 0,3536 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії Довідки № 155 від 23 вересня 2025 року, виданої Громадським старостинським округом Літинської селищної ради, ОСОБА_4 якапомерла 20.07.1995 року на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 . За даною адресою був зареєстрований та проживав племінник (покійний батько) - ОСОБА_2 .    В нотаріальному порядку оформити спадщину, позивачу було відмовлено, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.   Тому позивач змушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою та просить визнати за нею право власності на житловий будинок та земельні ділянки.  Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.      Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Данилюк П.П. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя. Позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Судові витрати просить залишити за позивачем.     Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надіслали до суду листа про розгляд справи без участі представника. Позов визнають.      Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.     Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав.  Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.9) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до свідоцтва про народження позивача (а.с.10) його батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Відповідно до довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №155 від 23.09.2025 (а.с.11) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою був зареєстрований та проживав племінник – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №38 від 30.01.2024 (а.с.12) ОСОБА_2 , 1971 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , аз №№340 від 20.12.2022 року, згідно даних погосподарського обліку був власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до виписок з погосподарської книги за 1991-1995 роки (а.с.13) головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 була ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території ради: племінник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та за 2021-2025 роки (а.с.14) головою вказаного господарства був ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 а/з №340 від 20.12.2022 року.        Відповідно до довідки КП "ВООБТІ" за №20 від 21.02.2024 (а.с.15) згідно архівних даних підприємства, станом на 31.12.2012 року, реєстрація права власності на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» не проводилась. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 188, 07 лютого 2024 року, на підставі Договору укладеного з ОСОБА_1 , проведена технічна інвентаризація житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , На підставі довідки Літинської селищної ради № 38 від 30 січня 2024 року житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до технічного паспорту (а.с.16-20) зазначається технічна характеристика житлового будинку з по господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , ринкова вартість якого становить 79 505,00 грн. (а.с.34).
Відповідно до копії архівного витягу з рішення Літинської сільської ради від 01.04.1994 року було вирішено передати ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку площею 0,65 га. для ведення підсобного господарства, яка знаходиться біля будинку по АДРЕСА_2 (так у документі) (а.с.21).
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.22) внесено відомості про земельну ділянку, кадастровий номер 522484200:03:001:0322, площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована АДРЕСА_1 , нормативна грошова оцінка якої становить 33 517,00 грн. (а.с.35).
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.23) внесено відомості про земельну ділянку, кадастровий номер, 0522484200:03:001:0323, площею 0,3536 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована АДРЕСА_1 .
Рішенням Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької обалсті від 22.05.2024 (а.с.36-37) в АДРЕСА_1 .
Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.          Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути в тому числі визнання права.  У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.           Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.         Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.    Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.        Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.   Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.   Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).    Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».      З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").             Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні.    Зазначені норми закріпляють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.  Таким чином, за загальними правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.     Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі №6-253цс16.   При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі № 463/1696/15-ц.    Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.    Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини позивач не може зареєструвати за собою право власності, а тому з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 позов підлягає до задоволення, оскільки він є спадкоємцем і має право на оформлення спадщини.       На підставі ст.ст. 328, 1218, 1222, 1225, 1264, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 48, 76,81, 206, 259, 263-268 ЦПК України, Постановою пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", суд, 
ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.            Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на житловий будинок, загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м. літ. „А“, ганок, веранда літ. "а 1", ворота з хвірткою №1, огорожа №2, криниця №3, які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на земельну ділянку кадастровий номер, 0522484200:03:001:0322, площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на земельну ділянку кадастровий номер, 0522484200:03:001:0323, площею 0,3536 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 .
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення рішення.  Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.               У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя : Желіховський В. М.