Справа № 758/16051/25 
Категорія 38 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)
07 квітня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Войтенко Т. В. ,
за участю секретаря судового засідання - Вигівської В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи-Фінанс» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 36 520,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.05.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3944188, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Умовами кредитного договору передбачено: сума кредиту становить 8 000,00 грн., строк кредитування 15 днів; дата надання кредиту - 09.05.2021року; дата повернення кредиту - 24.05.2021 року; процентна ставка 2,50 відсотків за кожен день користування кредитом; стандартна ( базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки - фіксована; комісія за надання кредиту - 1 520, 00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
На банківську картку позичальника 09.05.2021 року було перераховано кредитні кошти у розмірі 8 000,00 грн.
10.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №06Т від 10.08.2021 року, за умовами якого до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3944188 від 09 травня 2021 року.
Позивач зазначає, що відповідач станом на 23.07.2021 має заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс», яка становить 36 520,00 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 8 000,00 грн., простроченої заборгованості за процентами - 27 000,00 грн., простроченої заборгованості за комісією - 1 520,00 грн., яку не сплачено у позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Позивач просить стягнути з відповідача 36 520,00 грн. заборгованості та 2 422, 40 грн. судового збору.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові.
Відповідач у судове засідання 04.12.2025 не з`явилась, подала клопотання про відкладення судового розгляду; суд відкладав судовий розгляд, забезпечуючи право на подачу відзиву на позовну заяву. У судове засідання 07.04.2026 відповідач не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином.
Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з наступним.
09.05.2021р. між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №3944188, згідно з умовами якого Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором (п. 1.1 договору).
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» за договором споживчого кредиту надало: кредитний договір №3944188 від 09 травня 2021 року; паспорт споживчого кредиту; анкету - заяву на кредит; розрахунок заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до п. 2.1. договору кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми Кредиту на банківський (картковий) рахунок позичальника.
Відповідно до п. 2.2.1. договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. Договору.
Відповідно до п.1.5.1 договору комісія становить 1520 грн., відповідно до п.1.5.2 договору проценти нараховуються за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно з п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Сторонами визначено умови кредиту: сума кредиту становить 8 000,00 грн., строк кредитування 15 днів; дата надання кредиту - 09.05.2021року; дата повернення кредиту - 24.05.2021 року; процентна ставка 2,50 відсотків за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки - фіксована; комісія за надання кредиту - 1 520,00 грн. 
Договір про надання кредиту № 3944188 від 09.05.2021 підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
09.05.2021 позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 8 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 45804254 від 09.05.2021.
10.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №06Т від 10.08.2021 року, за умовами якого до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3944188 від 09 травня 2021 року.
У Витязі з Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 10.08.2021 р. значиться сума, за якою перейшло право вимоги до ОСОБА_1 : залишок по тілу кредиту 8 000,00 грн., по відсотках - 27 000,00 грн., по комісії - 1 520,00 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного первісним кредитором, сума заборгованості за договором № 3944188 від 09.05.2021 за період з 09.05.2021 по 23.07.2021 складає 36 520,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8 000,00 грн.; прострочена заборгованість за відсотками - 27 000,00 грн., прострочена заборгованість за комісіями становить - 1 520,00 грн.
Позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості від 25.07.2025 року.
Доказів того, що відповідач здійснив оплату заборгованості матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
З наявних матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало, надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 8 000,00 грн.
Судом встановлено, що всупереч умов кредитного договору та норм закону відповідач допустив порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань.
Так, звертаючись до суду із позовом ТОВ «Діджи Фінанс» надало належні та допустимі докази укладення ОСОБА_1 кредитного договору №3944188 від 09.05.2021 року. ОСОБА_1 отримала кредит за договором № 3944188, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернула.
Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 8000 грн. (саме така сума значиться як передана за договором про відступлення права вимог сума заборгованості за кредитом).
Позивач також просив стягнути з відповідача 27000 грн. відсотків, які нарахував за період з 09.05.2021 по 23.07.2021.
Однак, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України».
За умовами договору №3944188 від 09.05.2021 кредитні кошти надавалися до 24.05.2021 року. Отже, ТОВ «Діджи Фінанс» має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за період 09.05.2021 до 24.05.2021.
Сума відсотків за період з 09.05.2021 до 24.05.2021р. становить 3000 грн.
Саме у такому розмірі відсотки можуть бути стягнуті з відповідача. 
Посилання позивача на пролонгацію договору, що мало відображення у розрахунках відсотків понад строк 15 днів, не знайшли свого доведення в матеріалах справи. 
Так, умовами Договору про споживчий кредит №3944188 передбачено, що подовження 15-денного строку кредитування може відбутися на пільгових або стандартних умовах наступним чином:
п. 2.3.1.1.: Позичальник має права неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua, які є невід`ємною частиною цього Договору;
п.2.3.1.2: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування з урахуванням усіх пролонгацій. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. 
Отже, настання пролонгації відповідно до п.2.3.1.2. залежить від того, чи відбувалася пролонгація відповідно до 2.3.1.1 цього договору. При цьому, пролонгація відповідно п. 2.3.1.1. договору настає відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті товариства miloan.ua. Втім, такі Правила відповідач не підписував, у якій редакції такі Правила розміщувалися на сайті в день надання кредиту, встановити неможливо. Відтак, підстав вважати, що умова про пролонгацію була погоджена з ОСОБА_1 немає.
У позовній заяві позивач просить також стягнути 1520 грн. комісії за видачу кредиту. 
Так, у п.1.5.1 договору сторони передбачили сплату комісії, яка розраховується заставкою 19% від суми кредиту у розмірі 1520 грн.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог про стягнення комісії, суд керується таким. 
10 травня 2007 року Правління НБУ прийняло постанову, якою затвердило Правила № 168, що набрали чинності 5 червня 2007 року. Згідно з пунктом 3.6 цих Правил банки не мали права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Ці Правила втратили чинність 10 червня 2017 року.
16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон № 3795-VI. Згідно з абзацом дев`ятим пункту 8 розділу І цього Закону частину четверту статті 11 Закону № 1023-XII було доповнено новим абзацом третім такого змісту: «Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною». Наведені приписи у такій редакції діяли до 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон № 1734-VIII. Згідно з останнім текст статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» виклали у новій редакції, що не передбачала нікчемності зазначених умов договору, а звужувала дію Закону № 1023-XII до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII.
Закон № 1734-VIII у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавцята кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Відповідні висновки виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).
Наведені вище приписи Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, прямо не вказували на недійсність умови кредитного договору про встановлення плати за управління (обслуговування) кредитом. Станом на час укладення кредитного договору частина Закону України «Про споживче кредитування» передбачав можливість встановлення комісії за отримання та управління кредиту.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. 
Тим не менш, суд відмовляє в стягненні заборгованості в частині комісії з наступних підстав.
У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічні висновки сформульовано в постанові Верховного Суду від 09.10.2024 року у справі №582/202/22 (провадження 61-15120ск23).
У конкретному випадку, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту.
Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з надання кредиту, положення кредитного є нікчемними.
За таких обставин, суд зазначає, що позивач безпідставно нараховував в розрахунку заборгованості комісію у розмірі 1 520,00 грн., а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. 
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8000,00 грн. та 3000 грн. відсотків, а всього 11000 грн.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №3944188 від 19.09.2025 року.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути 36 520,00 грн. заборгованості; суд визнав доведеними вимоги у розмірі 11000 грн., тобто задовольняє позовні вимоги на 30,12%. Отже, судовий збір повинен бути компенсований позивачу лише на 30,12%, тобто у розмірі 729,63 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 550, 610, 611, 624, 625, 629, 1046, 1048-1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи-Фінанс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи-Фінанс» заборгованість за Договором про споживчий кредит №3944188 від 09.05.2021, укладеним з ТОВ «Мілоан», у розмірі 11000 грн., судовий збір у розмірі 729,63 грн., а всього стягнути 11729,63 грн (одинадцять тисяч сімсот двадцять дев`ять гривень 63 коп.).

В решті вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи-Фінанс»- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи-Фінанс», ЄДРПОУ 42649746, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя 	Т. В. Войтенко