474/243/25
1-кп/479/43/26
В И Р О К 
і м е н е м У к р а ї н и
16 квітня 2026 року      смтКриве Озеро
Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого – судді     ОСОБА_1 ;
за участі: секретаря судового засідання  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, інформація про яке внесена в ЄРДР №120251522000000016 від 04 лютого 2025 року, за обвинуваченням  ОСОБА_3 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, маючої неповну середню освіту, незаміжню, маючої на утриманні трьох неповнолітніх дітей: 2007 року народження, 2014 року народження, 2022 року народження, не судимої,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, 

учасники судового провадження:
прокурор    ОСОБА_4 ,
обвинувачена    ОСОБА_3 ,
потерпіла    ОСОБА_5 ,   

в с т а н о в и в :

01 лютого 2025 року близько 14.00 год. обвинувачена ОСОБА_3 прибула в гості до своєї знайомої ОСОБА_6 , яка проживає у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . Побачивши, що ОСОБА_5 , зберігає належні їй грошові кошти між особистими речами в гаманці сірого кольору, який знаходиться в дерев`яній шафі в приміщенні літньої кухні, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на заволодіння зазначеними грошовими коштами. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, 01 лютого 2025 року близько 19.00 год. обвинувачена ОСОБА_3 , дочекавшись поки ОСОБА_5 залишить приміщення літньої кухні та переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, відчинила двері дерев`яної шафи та відшукала між речами гаманець, в якому ОСОБА_5 зберігала грошові кошти. В подальшому обвинувачена ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та, бажаючи їх настання, вийняла з відшуканого нею гаманця грошові кошти в сумі 7 000 грн. та поставила до своєї кишені, таким чином заволодівши ними. Переночувавши у ОСОБА_5 , наступного дня 02 лютого 2025 року, обвинувачена ОСОБА_3 залишила територію її домоволодіння разом з викраденими грошовими коштами, які привласнила на свою користь, та в подальшому розпорядилась ними на власний розсуд. Своїми умисним діями, ОСОБА_3 заподіяла матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_5 на суму 7 000 грн..
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала, у вчиненому розкаюється, відшкодувала потерпілій завдану шкоду частково в розмірі 5000 грн., погоджується з усіма доказами, зібраними органом досудового розслідування, які доводять її вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та відмовилась від їх дослідження під час судового розгляду.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала цивільний позов та підтвердила, що обвинувачена розрахувалась із нею частково, просила призначити покарання на розсуд суду.
Суд, вислухавши прокурора, обвинувачену, потерпілу, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченою вищевказаних обставин обвинувачення, не маючи сумніву щодо добровільності та істинності позиції учасників судового провадження, в тому числі і щодо наслідків розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, вирішив обмежитись дослідженням лише тих доказів, що характеризують особу обвинуваченої.
Пояснення обвинуваченої ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим суд вважає їх достовірними.
Суд, оцінивши зібрані по справі докази, знаходить доведеною винність обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та кваліфікує дії ОСОБА_3 як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану за ч.4 ст.185 КК України.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_3 встановлено, що вона за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: 2007 року народження, 2014 року народження, 2022 року народження незаміжня, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра, раніше не судима в силу ст.89 КК України.
Обставин, які б відповідно до положення ст.66 КК України, пом`якшували покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.
Обставин, які б відповідно до положень ст.67 КК України, обтяжували покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , за обвинувальним актом не встановлено.
Скоєний обвинуваченою ОСОБА_3 злочини, відповідно до положень ст.12 КК України, є тяжкими. 
Суд, беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, досудову доповідь органу пробації, також приймає до уваги думку прокурора, який просив призначити обвинуваченій покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених положеннями ст.76 КК України, позицію потерпілої, яка не заявляла претензій до обвинуваченої.
За даних умов, враховуючи ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального злочину, особу обвинуваченої, її суспільну небезпечність, а також те що, відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 , можливе без ізоляції її від суспільства, а тому призначає їй покарання у межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, та вважає можливим з урахуванням положень ст.75 КК України звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених положеннями ст.76 КК України.
Крім того, у даному провадженні ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до  ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення в сумі 7000 грн..
Під час вирішення питання щодо цивільного позову, суд керується положеннями ст.ст.128, 129 КПК України, ст.13 ЦПК України, ст.1166 ЦК України, та приходить до наступного.
Так, відповідно до положення ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Судом встановлено, що внаслідок скоєного обвинуваченою ОСОБА_3 кримінального правопорушення дійсно було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 7000 грн.. 
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила, що обвинувачена частково розрахувалася з нею, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 2000 грн., які є невідшкодованими.
Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст.100 КПК України.
Відповідно до положень ст.124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів, а саме на проведення судової трасологічної експертизи в сумі 2785,65 грн..
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд вважає необхідним скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2025 року (справа №474/243/25).
Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному провадженні не затримувалась, запобіжний захід відносно нього не обирався.
Керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3  визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити засуджену  ОСОБА_3  від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк – 1 (один) рік.
Відповідно до вимог ч.ч.1, ч.3 ст.76 КК України покласти на засуджену  ОСОБА_3  обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов  ОСОБА_5  до ОСОБА_3 , - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2  (р/р НОМЕР_1 ) завдану майнову шкоду кримінальним правопорушенням в сумі 2 000 (дві) грн..

Стягнути з  ОСОБА_3  на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 2785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн. 65 коп..

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2025 року (справа №474/243/25).

Речові докази:
-  грошові кошти в сумі 260 грн., які було поміщено до спец пакету PSP №1016388, горловину якого було скріплено клейкою стрічкою, з пояснювальними написами слідчого, підписами понятих, учасників огляду та слідчого та тимчасового вилучено до ВП №2 Первомайского РВП., - повернути за належністю ОСОБА_5 ..

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Миколаївського апеляційного суду через Кривоозерський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Вирок суду у відповідності з вимогами ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

СУДДЯ: